Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
— Чи це правда? Чи це правда? Чи це тільки страшний сон мені приснився? — запитую себе безліч разів останніми днями. Та ж за словами самої Дарці — вона одужувала. Її здоров’я покращувалося. Дарця вже 14-го і 16-го листопада ходила на концерти, а раніше їздила до українського консульства в Нью- Йорку, щоб прослухати переможців Конкурсу ім. Горовіца з Києва. На “День Подяки” була у родини — Ксені Гапій і з ентузіязмом розповідала, як то було приємно, що підставили їй стільчик під ногу і вона “знаменито чулася”. — А хто ж тебе віз, Дарцю? — було моє запитання. — Отець Леонід, а ще був з нами о. Андрій з України. Знаєш, нас вже є багато і ми мусіли поділитися, решта родини була в Оленки. — Я також маю такий стільчик під ногу, чи не могла б ти, Дарцю, прийти до мене в неділю, 28-го листопада? — Добре, добре — була спонтанна відпо відь. Лідія Дацківська привезла Дарцю, а теж прийшла Віра Козак — вчителька з України яка хотіла з нами познайомитися і, при можливості, вчити в УМІ. Потім прийшла ще Дарки прибрана доня — Леся Грабова — і ми чудово провели час, а збира ючись до дому, Дарця сіла за фортепіяно і понес лись глибокі звуки Бетговенівської “Місячної Сона ти”, а потім кілька вогнистих пасажів з 3-ої частини і... піднесла руку вгору... чудова музика обірвала ся — Дарця щаслива і усміхнена одягала плащ. Така була наша незабутня Дарця, завжди усміхнена, все погідна, все у доброму настрої. Світлій пам’яті Дарії Карано вин (18.Х. 1908 — 9.XII. 1999) Її життя було виповнене найкращими діла ми — музикою, любов’ю, терпеливістю до учнів і нас — музик, до всіх людей. Я невимовно вдячна долі, що могла майже 50 років працювати з Дарцею в УМІ, що вона стала мені такою близькою, що ми були правдивими приятелями. Я могла їй все сказати, про все запи татися, порадитися. Не було дня, щоб я не зате лефонувала, хоч на хвилинку не забігла, завжди у поспіху, і все та мила усмішка зустрічала мене. Пригадую, як після смерти мого чоловіка Дарка старалася полегшити мій біль, пам’ятаю як казала: “То так страшно втратити найдорожчу особу, що годі про те й згадувати”, та повертала розмову в інше русло, на музичні теми, і я, хоч на хвилину, забувала своє горе. О, як я тішилася на всіх іспитах і пописах Українського Музичного Інституту, коли ми сиділи поруч кілька годин і слідкували за музичним розвитком учнів! Дарця давала свої цінні завваги нам, учителям, так тактовно, так по-приятельськи, але мені часом докоряла, що я учням рахую, а це вони — повинні самостійно голосно числити. Я признавала рацію і подивляла як Дарці учні голосно числили, а мої — ні. Наче на фільмовій стрічці з’являється мені наша перша зустріч з Дарцею у домі мого вуйка д-ра Маркіяна Дзеровича у Відні 1944 р. Раптом біля дверей зчинився гамір — п’ять моїх кузенів з ентузіязмом вітали і кричали: “Тета Дарка, тета Дарка, буде зараз байка, буде зараз байка!!!” У дверях стояла елегантна молода пані, з “каштановим” прекрасним волоссям, сердечно ус міхалася і пригортала до себе п’ятьох дітей від 4 до 16 років. За нею стояв високий пристійний пан — д-р Богдан Каранович. Я тільки чемно вклони лася і пішла... Мені тоді було 17 років, Дарці — 36. А далі, прийшли нові зустрічі в Америці, коли ми закладали УМІ в Ньюарку, а здружившись — зустрічі відбувалися в домі подружжя Карано- вичів або у нас. Тоді ще жив д-р Каранович якого ми кликали Дасьо, мій чоловік Петро, мій тато, Ліда і інші — і завжди ми прекрасно проводили час. А коли вже їх нестало, створилася група музикантів, і знову сходились у мене або у Дарці — 10 “НАШЕ ЖИТТЯ”, ЛЮТИЙ 2000 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top