Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
ВІДІЙШЛА У ВІЧНІСТЬ ПАНІ ІВАННА ІВАНИЦЬКА ПОСМЕРТНІ ЗГАДКИ У четвер 1 вересня 1988 р. проводжала Мюнхенська громада в останню дорогу покійну пані Іванну Іваницьку, відому співачку нашої — по часті і еміграційної естради ЗО— 60-их років, що відійшла непомітно у вічність у Мюн хені в похилому віці (91 років). Спочила на українській час тині затишного Мюнхенського цвинтаря — на Вальдфрід- гофі — в гробі попередньо померлого чоловіка д-ра Сокра- та Іваницького (кол. проф. УТГІ). Померла в домі старечої опіки у неділю (28.8.1988) — на саме успіння Пресв. Богородиці. Ще в суботу відвідав її інж. Григорій Комаринський, що опікувався Покійною в останніх роках її похилого віку. Почувалася добре, говори ла, але у неділю заснула, безболісно, вічним сном... Була людиною незвичайно лагідної вдачі, артистичного покрою, і могла бути добрим педагогом сценічного виховання. Ціка вилася постійно українським мистецьким, релігійним і су спільним життям. Приходила на кращі імпрези, любила, у вужчому крузі, своїх лірично-драматичним сопраном ще заспівати італійською мовою "Аве Марія” і це в якійсь мірі, провидінням, вплинуло і на день її успіння. По смерті чоло віка жила самітньо. Походила з відомої родини народних учителів — Олек сія і Феліції Синеньких (род. 24.7.1897) — з Чорнокінець біля Чорткова, на Поділлі, — з родини, яка за австрійських і пізніших часів дала вищу освіту своїм дітям, які згодом були діяльні в нашому суспільному і мистецькому житті. В молодості була обдарована гарним голосом і кра сою, старалася осягнути сценічне і вокальне професійне виховання. Вже в Учительскій Семінарії, у Станиславові, виступала в хорі як солістка, брала участь в аматорських виставах, пишалася своїм дзвінким ліричним сопраном... У війну прийшлося працювати у Галицькій Армії мед-се- строю і тоді пізнала свого будучого чоловіка, з яким по вій ні — по учительській матурі — одружилася в 1921 р. і виїха ла до Праги, де поступила на студії до Музичної консерва торії. Студіювала на оперному відділі, під керівництвом проф. Брамберґерової, який закінчила в 1925 році. У кон церті випускників Празької Консерваторії співала арію Юлії в опері "Ромео і Юлія” В. Белліні. По студіях виступала в концертах і по радіо в Празі. Брала участь в турне відомих хорів, якими управляли ди ригенти — Щуровська і Сердюк. У 1926 році виїхала на кон- цертове турне по Закарпатті, працювала солісткою в театрі в Ужгороді під управою композитора Миколи Аркаса — де бютувала в його опері "Катерина”, в якій мала провідну ро- лю, і партія Катерини залишилась її улюбленою на все жит тя. Співала в операх "Паяццо” Л. Кавалльо (Неда, Кольбі- на), "Продана Наречена" Б. Сметани (Марженка), в опері "Ляльки Вйолети" Адама (Вйолета), в опері "Запорожець за Дунаєм” С. Гулака-Артемовського (Оксана і Одарка), і в інших, виступала з концертами — в Кошицях, Мукачеві в Ужгороді і інших містах. У 1929 році виїхала з концертами до Галичини і, почи наючи зі Львова, дала цілий ряд концертів з відомим ком позитором і незвичайно добрим акомпаніятором Нестором Нижанківським, а потім поїхала на Буковину з піяністкою Василашко і дириґентон Бойченком. У 1930 році виїхала на удосконалення сольоспіву до Міляну, як Митрополича стипендистка, з наміром стати по стійною співачкою оперної трупи. Студіювала у проф. Келіни де Рівольта, яка дала дуже прихильну опінію про неї як співачку, але обставини в той час були несприятливі. По закінченні цих студій могла ще глибше віддатися укра їнській музиці, бо, повернувшись з Міляну, мала концерто- ве турне по Західній Україні, починаючи від Львова, на Буковині, а потім виїхала до Праги. Мала пізніші виступи — в Празі, в Берліні, у Відні, в Дрездені, в Ляйпціґу і в Мюн хені, — мала оперні партії, виступала з концертами і по ра діо, потім і в телевізії, а останній виступ мала у Парижі в 1959 році. Проживала з чоловіком від війни, а потім і сама, постійно у Мюнхені. У погідний день, перед полуднем, проводжала Покійну чисельно наша громада, — в тому і сеньйорки нашого жіно чого руху — пані О. Пеленська, пані П. Тимченко і всі ті, що знали її впродовж минулих і недавніх літ, вже на еміграції, — що прийшли віддати шану відомій людині сценічного і театрального життя. Домовину Покійної прикрашував гар ний вінок від родини. У прощальній каплиці прогомоніла — у доброму виконанні, в супроводі органу — відома арія "Аве Марія”, що стала для Покійної прощальною мелодією. Похоронні відправи очолили оо. Е. Гарабач і Роман Вру- щак; співали хорово присутні в каплиці і в часі походу. Над відкритою могилою зворушливо прощав Покійну від парафії, о. Е. Гарабач, який згадав про родину, і розпо вів про її артистичну діяльність, що частинно з уточненням, переповідаємо повище. Від Центрального Представництва Української Еміграції у Німеччині прощав мґр А. Мельник. Від родини прощав інж. Гр. Комаринський, який повідомив, що з огляду на похилий вік членів близької родини і відда лі (брат і сестра Ганнуся — в США, сестра Людмила — у Франції) вони не змогли прибути, але телефонічно співдія- ли. Сестра Людмила дала також гарний вінок, а присутні — багато китиць квітів. Від Православної громади прощав о. Архипресвітер Палладій Дудицький. Життя — найбільший клейнод людини, має свою тяг- лість, свої проблиски і тіні, — у тіні споминів воно непо мітно і відходить. Відійшла у вічність, непомітно, шляхотна людина, яка у свій час — своїми піснями і сценічним вико нанням — була близькою тисячам — людина, що жила кра сою нашої музичної культури в краю і на еміґрації. По хорон закінчено Господньою молитвою. Хай легкою буде їй гостинна баварська земля! Вічна їй пам’ять! Б. Кузь 32 "НАШЕ Ж И ТТЯ ”, ЧЕРВЕНЬ 1989 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top