Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
МОЯ ЗОЛОТА РИБКА Я маю золотеньку рибку, Вона розумна і смішна. Я корму їй даю лиш дрібку, Щоб не об’їлася вона, Хоч я б давала їй охоче Всього, що маю, скільки схоче: Ковбаски, молока, салатки, Яєчок, навіть шоколядки! Уже та рибка золотенька На вік свій риб’ячий старенька: П’ять літ тому, якщо не шість, Нам Дід Мороз, різдвяний гість, її приніс вночі тайком — З скляною хаткою разом. Я пам’ятаю ще — як встала — Дивлюся: диво золоте! Я маму радісно спитала: — Мамусю, що воно оте? — Хіба ж ти не впізнаєш рибки? — А чом вона ’’ставає” дибки? — Бо трохи тісно їй у хатці І прикро носом в стінку пхаться. — А що, як диво золоте Та завелике виросте? — Тоді ми іншу купим баньку. — А цю де дінемо тоді? — А ця для тебе буде банком, Складати центи. — У воді? — Та ні, на те води не треба, — Сміялась мама... А тепер Зросла я ледве не до неба, А в рибки чоловік умер, Якого ми купили рибці За двадцять центів у крамниці. Ми їй вже й інших купували, Та що ж, як баньочка мала! Одна одну вони штовхали. Я подругам їх віддала. Й лишилась рибка наодинці В своїй малій скляній хатинці. На цілий день іду я в школу, А рибка ь баньці серед столу Лишається сама-сама... Але, як лиш ввійду я в хату, То перш скажу ’’Добридень, тату!” — Й бігом до рибки! Сиплю їжу, Міняю їй водичку свіжу, Саджу травичку оксамитну, Щоб так було їй, як в саду. А рибка хвостиком привітно Махає, тільки підійду. СТЕПАН ПУШИК Г О С П О Д А Р Ч О Р Н О Ї ГО Р И Усі верхи снігами закурило, Мов олені рогаті — явори, Під ними у барлозі спить Бурмило — Господар грізний Чорної гори. Він бачить сни чудесні у барлозі, Що вже цвітуть над річкою луги, І прокидається Та мерзне на морозі, Бо ще — зима, Бо навкруги — сніги. Зажуриться Бурмило пелехатий. Коли мороз добряче допече, І сам почне барліг свій руйнувати, Зима злякається ведмедя і втече.
Page load link
Go to Top