Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
НАТАЛКА ПОКЛАД В. Трилісові й хорові ’’Чумаки” Тут клином світ зійшовсь... Вінці тернові дарує ця земля своїм синам... Нас по одному викосить Чорнобиль, світ не спитає сиріт: ”Як там вам?..” Тут вічний герць добра і зла. Не тріє царів, і не з дарами, — а як тля... Хто володіє нею — володіє всім світом. Це із тайною земля. Лиш де її заховано, ту тайну? В якім соборі? У чиїм дворі?? Це знала молода ріка Почайна й дала проводирів нам — кобзарів. Та ми і шлях, і кобзарів згубили... О невкраїнська Україно, де твоїх кобзаренят вогненна сила, яка тебе крізь пекло проведе?? собі захотіли, аби дівчинка своїми квітами їхні оселі отеплила — і зацвіли квітами болотянські хати. Рідна бабуся Маріїна, вражена малюнками внучки, вигукнула в захваті: ”Як у раю!” Та й за свої будівлі на обійсті дівчина не забувала: сінешні двері обмазала чорною глиною, а на неї нанесла білі й зелені квіти, а на хліві зобразила свиню з поросятами, над ліжком у хаті — килим із квітів і птахів. І от що дивує: настінний розпис практично не відо мий північному Поліссю, він — винахід Марійчиної фантазії. І подумалося: а чи не отак стихійно народ осягає красу, яка потім переходить у творчість і в на ціональне самовираження душі? Від бабусі Марійка перейняла любов до вишивання, яке стало на цілий десяток літ єдиною відрадою. Пере носячи узори на полотно, вона не копіювала, а скорше фантазувала, маючи перед очима візерунки й заполоч у голці. Ті її візерунки побачила двоюрідна сестра Варка Матвіївна, яка очолювала артіль вишивальниць в Іван кові, забрала дівчину до себе — і тут вона невдовзі вирізнилась оріґінальністю композицій. Паралельно бра лась і за олівець — і на папері виливала душу явленими перед очі химеріями. Десь 1934 року в Іванкові ці її вишивки й графічні аркуші побачила київський майстер ткацтва й вишивки Тетяна Флору. Заінтригована небуденним талантом, вона навідала Болотню й порадила Марії малювати свої фантазії на папері фарбами. Батько негайно купив доньці акварельні фарби й альбоми для малювання. І поки Тетяна Флору розшукувала в Іванківському районі таланти, Марія тим часом кілька альбомів замалювала фантастичними звірами, птахами, квітами. І коли на зворотному шляху київська гостя знову відвідала Маріїну хату, її здивуванню не було кінця-краю: талант дівчини вивергнувся, як вулканна маса. Ось де було справжнє покликання. І хоч Марія Приймаченко на всю округу була вже знана як вишивальниця, до столиці 1935 року її привезли як народну художницю з декоративного розпису, в якому реальне й вигадане співжили в гармонії, як риба у воді. Головне ж, що ці аркуші були несподівані за композицією, за злетом фантазії, знаменували явище в народному мистецтві. У лаврських експериментальних майстернях, органі зованих для народних майстрів із розпису, кераміки, гончарства, вишивки, килимарства, різьблення, Марія Приймаченко познайомилася з представницями петри- ківського розпису Тетяною Патою, Надією Білокінь, Палажкою Глущенко, миргородським умільцем Петром Верною, вишивальницею Наталкою Вовк, міцно подру жила з енергійною, вольовою, темпераментною майстри нею розпису Параскою Власенко, на власні очі побачила багатьох відомих художників— Василя Касіяна, Михайла Дерегуса, Софію Бойчук-Налепинську, Василя Кричев- ського, Василя Седляра... Однак познайомитись, подру жити із видатними не означало для Марії Приймаченко перейняти чийсь стиль, метод. Навпаки, побачене, по чуте впевнило її, що обраний шлях — єдиний. І її унікаль на фантазія запрацювала, як млин. З 1936 року розпочинається широке визнання ху дожниці. Квіти, звірі, птахи — ляйтмотив її творчости. Перший значний цикл ’’Болотнянські звірі” — це уні кальний її земнокосмос, своєрідний карколомний все світній цирк з усім його' фетишизованим пташино-зві риним і рослинним царством, в якому український язич ницький пантеїзм в особі художниці знайшов геніяльного обожнювача, олюднювача, а головне — інтерпретатора. Ось так Болотня стала для Марії Приймаченко і сто лицею надхнення, і центром розв’язання всіх мистецьких проблем, і унікальним матеріялом для її станкових кар тин і панно на подальше творче життя. Продовження в наступному числі 6 ’’НАШЕ ЖИТТЯ”, КВІТЕНЬ 1997 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top