Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
аж серцем прихилялась. А раніше, коли ще була молодшою, могла хай по вільно ходити, зіпершись лівою рукою на милицю під пахвою, а правою — на ціпок. Поспішала на берег, що слався край городу, туди, де пташки щебечуть, трави цвітуть, дерева гойдають свої буйні віти, — і перед очі їй спливали диковинні звірі джунглів, південних і північ них країн, підводні рибні царства, пташині гніздування... Предивні земножителі загощували до неї, всміхались їй, розмовляли з нею й просилися на папір. Незвичайна ця селянка, родом із правіків і гість із прийдешнього. І прийшла вона до нас, щоб запалити ще одну зірку на небосхилі України. Ніби з іншої плянети вона і наскрізно наша, глибоко національна, зі своїм унікальним світобаченням, світовідчуттям, світосприй няттям, якій природою даровано малювати недоступне, недосяжне і таке рідне, близьке нам, аби ми не забували свого генетичного коріння, прароду, аби завше пам’я тали, звідки ми, куди простуємо. І в розумінні кодування генетичної пам’яти й фіксації на папері Марія Прийма- ченко — справжнє мистецьке диво. Вона така ж уні кальна, як той нідерляндський живописець-фантаст XV віку Гіронімус Босх (Бош, Бос ван Акен). Утім, вона прийшла в світ, аби заявити, що і Україна мала й має своїх представників наївного мистецтва, що її твори, як зазначав відомий дослідник народного ми стецтва Антін Середа, здатні витримати конкуренцію з полотнами Анрі Матісса. І не тільки з його. Вона стала поряд із сучасником Матісса дивним Анрі Руссо, картини якого екзотичною казковістю справляють величезне вра ження на глядачів, з угорським творцем великоформат них біблійних полотен Косткою Чонтварі, добродушним кавказцем Ніко Піросмані (Піросманішвілі), про котрого кажуть, що він один із тих поодиноких грузинів, хто достоту зглибив душу свого народу і геніяльно втілив у своїх композиціях. Виплодами фантазії вона може позма гатися і з Іваном та Йосипом Генераличами, котрі явили не лише оригінальні національні зразки примітиву, а й заснували в Хорватії самобутню школу наївного ми стецтва, з якої вийшли Іван Веченай, Франьо Мраз, Міро Ковачіч, Іван Рабузін та ін. Школа ця сколихнула світ і погляди мистецтвознавців прикувала до Югославії, центру сучасного примітиву. Саме в Беоґраді 1964 року вийшла перша в історії живопису ’’Всесвітня енцикло педія наївного мистецтва”, в якій Марії Приймаченко відведено неабияку ролю. Утім, хто прокладе чітку межу між наївним і фантастичним мистецтвом і раз назавжди визначить, де Гіронімус Босх чи Пітер Пауль Брейґель, Сальваторе Далі чи Рене Маґрітт наївний, а де фан тастичний? Незаперечно, що всі вони — великі майстри пензля, генії своїх народів. Марія Приймаченко хоч родом із когорти наївників (в неї примітивне й фантастичне тісно переплетене), за оригінальністю письма й світосприйняттям, а надто за відлунням у творчості прошумілих віків свого народу, вона скорше найближча до реформатора західньоевро- пейської опери, творця музикальної драми Ріхарда Ваґ- нера, котрий у своїй славнозвісній тетралогії ’’Кільце нібелюнґів” ніби воскресив віки, а ’’Льоєнґріном” прок лав своєму народові широку дорогу в майбутнє, і весь свій Грандіозний задум німецький композитор-новатор здійснив у єдиному генетичному ключі. Осібність української художниці в плеяді приміти- вістів світу ще і в тому, що за кольоритом вона — яскрава представниця народного декоративного жи вопису, а за фантастичністю сюжетів — геніяльний при- мітивіст. На жаль, за весь час буття в мистецтві Марію Прий маченко знали в нас як оригінального майстра декора тивного живопису і тільки на першій ретроспективній виставці українського наївного мистецтва, що експону валася в Українському домі у вересні 1994 року, карти нам художниці з Болотні було, нарешті, віддано належне — вони відкривали експозицію. Це визнання того, що Марія Приймаченко — старійшина українського приміти ву XX століття і разом з Яковом Ющенком, також родом із Київщини, художником експресивної манери письма, психологічно заглибленим у своїх сільських героїв, практично не оціненим за життя, та Іваном Лисенком з Черкащини, вельми плідний доробок якого прибирає все ширшого звучання, торує шлях для розвою на ціонального наївного мистецтва. І як більшість представників наївного живопису, Марія Приймаченко вихована не в школі, не в середовищі інтелігентної родини, не в майстерні художника, тим паче не у вищому навчальному закладі, а на народних звичаях, традиціях, обрядах, одне слово, на народній культурі. Її узвичаєних принципів не похитнув жоден столичний метр у мистецтві — такого народного вихо вання й світосприйняття майстри, як правило, не під даються нічиїм впливам, живуть своїм окремішнім витво реним світом, почуваються незалежними й гордими з свого покликання. Село Болотня, як Богданівка для Катерини Білокур, стало для Марії Приймаченко сто лицею, могутнім джерелом пізнання рідної культури. Звідси вона бачить найдалі — її очі, як і посестри Кате рини Білокур, обіймають Україну і сягають космосу. Тут, у до щему рідному сільському оточенні, зродилися її земні й позаземні створіння, яких би не народила в жодному іншому куточку велелюдної плянети. Очевид но, тому навіть за найнесприятливіших обставин, коли художниця цілком безпомічною, наодинці зі своєю не 4 ’’НАШЕ ЖИТТЯ”, КВІТЕНЬ 1997 "Сороки-білобоки”, 1967. "Soroky-Biloboky”. 1967. Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top