Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
м. м. Жіноче питання Часто розказував про Стефани- ка, як про свого близького друга. Вони ж обидва студіювали меди цину на краківському університе ті. Та не лиш разом студіювали, але й разом розважались та про водили час у каварні, в товаристві. Познайомились тоді з тодішніми молодими польськими письменни ками. Всі ці розваги зовсім не пе решкодили Невестюкові у студіях. А Стефаник почав занедбуватись у медицині, зате душа його рва лась до іншого, до літературного світу. Оповідав Невестюк, що Сте фаник поважно призадумавшись раз за каварняним столиком, ска зав: —- Ото, якби мій батько при їхав сюди та й подивився, як я оце медицину студіюю, то ні одного сотика більш не дав би на ці мої студії. Не знати, чи батько приїжджав, чи ні, але він і без приїзду знав, ІЦ 0 синові не до студій, якщо він за вісім років нічого не добився. Ну, і само собою — перестав ви силати гроші. Тоді то Стефаник і покинув медицину, одружився з дочкою о. Гаморака, Ольгою, і по чав вести господарство свого те стя. А батько, як побачив, що син куди краще прикладається до рїльної господарки, як до медици ни, відділив йому 18 моргів та й вибудував у Русові хату. І тоді то Стеф.аник почав уже господарюва ти на своїм, а в вільні від праці хвилини, писав свої прегарні но велі. А Невестюк блискуче закінчив медицину. У вродливого молодого лікаря закохалась багата красуня- *)' Гл. ч. З, 1958. иям його суті в американській формі. Тому з глибоким жалем прощає його редакційна колегія „Нашого Життя". Він не був офіційним ї ї членом, але добрим д у х о ї ї ї . З на дією й довірям звертались ми до нього в складних ситуаціях і б у ли певні його помочі й поради. Не стало між нами Приятеля й Д о радника, щ о служив нам повних чотирнадцять літ. полька, дочка поміщика. А що во на йому теж припала до вподоби, то й одружився з нею. Замешкали вони в одному містечку недалеко Львова. Лікарська практика при носила чималі доходи. Жили вони не лиш достатньо, але й пишно, їздили каретою, бували в гостях, ну й приймали гостей у себе. Та згодом почали зявлятись непоро зуміння у цьому, як досі здава лось, гармонійному, подружньому житті. Непорозуміння оті ставали щораз то виразніші і прийшло сумне закінчення чарівної ідиллі. Одного гарного дня д-р Невестюк покинув дружину, достатки, пре гарну обстановку та й виїхав до Жабя. Дітей дружина залишила при собі -— не дала їх забрати. Була багата і вони не тяжіли їй. А до того хотіла їх виховати у поль ському дусі. Та це їй не вдалося. Хлопці, як підросли то часто при їжджали до батька. А старший ■був навіть при УГА і згинув в Укра їні. Здавалось, що мати мала біль ший вплив на. молодшого сина навіть Збитком його назвала. Але й того не вдалось їй спольщити. Він. як підріс, то майже кожного року приїжджав до батька на ва кації. Д-р Невестюк приїхав до Жабя на яких 8— 10 років перед першою світовою війною. Був там шпиталь і саме в цьому шпиталі 'почав він працювати. М<ив достатньо і все ще їздив каретою. Завжди елеган тно одягався, чарував своєю по явою всю Верховину. Та під час першої світової війни шпиталь спалено. А за польської окупації д-р Невестюк став окружним ліка рем, а до того мав велику приват ну практику, вся бо Верховина належала до нього. Та почав чо мусь заглядати до чарки. Мабуть ,,банував“ за родиною, на дні чап- ки шукав забуття. їздив до своїх хворих уже не каретою, а верхи, на гуцульському конику. Лікував їх ставив блискучі' діягнози. З моїм чоловіком жив по-дружньо- му . не ворогували вони ніколи по між собою, як то часто буває по між другими лікарями. Так воно було і з д-ром Морачевським. Під час вакацій він лікував гуцулів і в важких випадках покликував за вжди д-ра Невестюка. Одного ра зу, по такім консиліюм, гуцул вру чив їм обидвом гонорар: у малій бербеничці 'приніс їм молодих ба- раболь-американюк: Грошей вам не даю, бо, ади, не маю, а ви їх маєте і так заба гато. Але зате не маєте нової бо- ришки та й ніде її тут не купите, — казав. Морачевський дійсно втішився тими бараболями і по-джецтель- менському ХОТІВ ЇХ: розділити по рівній частині. Невестюк почи слив —■ було тих бараболь 21, І то ді вирішив справу: —■ Якщо поділ має бути спра ведливий, то ви, професоре, були тут яких двадцять разів, а я лиш цей один-єдиний раз. То ж вам належать двадцять, а мені оця двадцятьперша... — і сховав ба рабольку до кишені. Одного разу виходжу на веран ду, а там сидить д-р Невестюк. Прошу його в хату. — Дякую! Мені ніколи. Я лиш на хвилинку зупинився, бо там по хорон іде. Не хотів я йти назу стріч свому пацієнтові. Та й вам, колего, не раджу пхати здорової голови під євангеліє, — звернувся до мого чоловіка, що саме наді йшов. — Не лі'зьте ніколи людям увічі, коли вашого «пацієнта хова ють... За той час похорон звернув до церкви і д-р Невестюк вибирався в свою путь. — Ага, а про ,,жіноче питання" був би забув! Ото ж учора отой Штефан з-під Магури записував маєток своїм дітям. І нотар покли кав мене, щоб вирішив я, чи він (Штефан тобто) здоровий на умі- розумі. Найстаршому синові лишав газдівство та й більшу частину ґрунту — решту ж хотів розділи ти поміж інших дітей. „Парасці не мусиш давати ґрунту —■ я їй свій грунт дам, що принесласми від свого дєді“ —• сказала Штефанова жінка. — ,,їй, та єк це буде?! Ви- вінувавсми її, єк віддавала си та й ґоунту шє їй хочу дати. Немало бо вона наробиласи в нас" — cv- противлявся Штефан. — ,,ИІо на робиласи це так! Та шє май більш
Page load link
Go to Top