Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
ОХ, ТІ ЦУКЕРКИ! — Котику, чого де ти такий сумний? Я вже четвертий раз повз тебе пробігаю з папером на шну рочку, а ти й лапою не поворух неш! Чи ти не бачиш, чи може сердишся на мене? — Ні... Але в мене дуже-дуже болить живіт. — Живіт? Я не знав, що в ко тів можуть животи боліти! — Ого, ще і як! Ох! Няв-няв! Не чіпай мене.. Тільки, як кіт не здужає, то він про те не любить багато говорити; він тікає десь під ліжко і тихенько лежить, поки йо му переболить. — Але від чого ти захворів? В мене живіт болить тільки тоді, як з’їм забагато цукерок. — І в мене... — Хіба ж ти любиш цукерки? —- Зовсім ні, але я люблю те бе, а тому я поїв ту шоколяду, що ти мені дав... -—- О, так, так... Пригадую... Це було вчора, як я прийшов зі шко ли, а ти просив їсти, а я не міг знайти ключа для відкривання тво їх котячих баньок... Але ж тобі спершу хліба давав, правда? Чо го ж ти не взяв? — Бо ти його намазав мармеля- дою. Коти мармеляди не їдять. — Але ж то таке добре!.. — Для тебе, але не для мене! Я чекав-чекав, нічого ліпшого не дочекався, то вже з голоду з’їв шматок шоколяди, що ти мені дав. А тепер — біда... — Бідний котику, вибач мені! Я вже не буду! Дивись: ось ключ для відкривання твоїх баньок, кла ду його у цю шуфлядку. Він тут завжди лежатиме, і віднині ти сам будеш мені його знаходити. Я і сам постараюся відтепер їсти менше цукерок, щоб і в мене не болів живіт. Ганна Черінь Вірш ики Д Л Я Садочка (П и т а є в и х о в а т е л ь к а -е а д ів н и ч к а , в і д п о в ід а є о д н е з д іт е й . У с і д іт и роблять в ід п о в ід н і р у х и і в ід т в о р ю ю т ь з в у к и , п р и м о в л я ю т ь „ х л ю п у “ , „ ч о в г и “ , „ с т у ки" й ,,ш у - ш у “ ) . 1. А хто має д о б р у звичку, любить мило та водичку? Хто з вас, діти, б е з принуки д у ж е часто миє руки? Я чемненько, б е з принуки дуж е чисто мию руки. Хлюпу, хлюпу, хлюп! 2. А хто має д о б р у звичку, витирає черевички? Пам’ятай, що мама просить бр уду в хату не наносить! Я умію витирати, не внесу піску до хати. Човги, човги, чов! 3. А хто має щітку й пасту, хто на щітку пасти класти ані трохи не ш кодіє? Хто почистить зубки вміє? Чистить зубки я умію щітки й пасти не шкодію. Ш у-шу, шу-шу, шу-шу-шу! 4. А хто має д о б р у звичку, хто складає на поличку авто, лялю і м’ячі, щ об не бігали вночі? Я ту д о б р у звичку маю, на поличку я складаю — авто, лялю і м’ячі, щ об не бігали вночі. Стуки, стуки, стук! Г. Чорнобицька ЇЖАЧОК ПРОКИНУВСЯ Взимку їжачок спав у лісі під купою хмизу. Та ось прийшла вес на, з’явилася молода травичка, ї- жак виліз із свого зимового лігва — його й упізнати не можна: на колючках суха трава, мох, старе листя поналипало. Виліз їжак, по зіхнув, потягнувся і взяв свою ко лючу шкурку чистити. Об гілоч ки, об кущі потерся, язичком себе облизав. Роздивився, струснувся і побіг на полювання. Цілу зиму їжак нічого не їв. Схуд, виголоднів. Тепер йому хай попадуться черв’ячки, жуки та жа би — вмить упіймає і з’їсть. Дивишся — небагато часу ми нуло, а їжачок поправився, сили набрався. Тепер уже не тільки з жуками та з жабами — він і з змією спра виться, аби тільки попалася вона йому. Г. С. ВЕСЕЛІ ЧЕРЕВИКИ А у мене черевики Самі чують, де музики, Самі в коло Ідуть, Мої ніжки Ведуть! Черевики — танцюристи, Не дасьте мені присісти? Через вас, Через вас, Я танцюю весь час! Інна Кульська Надія Приходько ПІСНЯ КРАПЛИН Ще Снігурка по діброві В білих чобітках ступа, Сині килими чудові Щедро зорями всипа. І тріщить мороз до ранку В рукавичку ніс хова. Та вже радісну веснянку Пташка весело співа. УНОЧІ ПАДАВ СНІГ Глянула я рано вранці у вікно. Ах, чомусь змінилося все кругом. Кущик має шапочку із снігу, Де поділась стежечка, не знайду. Білий і пухкесенький вкрив сніжок. Все моє подвірячко і садок. Інна Кульська ВЕСНЯНІ ПРОМІНЦІ Ми — радісні промінчики, Ми — сонечка синки! До нас свої долонечки Простягують гілки. Ми пестим ніжні брунечки Берізоньки — красунечки; Стрибнем в зелену балочку — Розбудимо фіялочку! ЗО НАШЕ ЖИТТЯ — ЛЮТИЙ, 1970 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top