Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Зайченя: Е! Я ж тату, молод ший. Мені не випадає перед стар шим лізти. Заяць: Ой, та й хитрий ти ма лий. Як би не те, що нам виправа вдалася — то потягнув би я тебе за вушко. Зайченя: Ні, не дам вушка. Не дам! Ой, як тепленько тепер. Я б аж затанцював! Зайчиха: Танцюй, танцюй, поки можеш. (Зайченя танцює. Тато і мама плескають у долоні. Раптом гуркіт у двері. Зайці-втихли.) Заяць: О, це певіно по дощечку. Зайчик: Or лишечко! Що ж йо го робити, де ж його сховатись? ;(Лізе до мами під фартух.) Ой, .мамо, не дайте мене. Рятуйте! (Стук сильніший.) Заяць (дрижачим голосом): Хто там? Медведик: Це я, старої ведмедихи молодший син. Відчиняйте швид ше! Заяць: А чого тобі треба? Медведик: Як чого? Я до шевця, черевики поправити. Відчиняйте, бо мокну. (Відчиняють.) Зайчиха: То чого ж ти від нас хочеш? Медведик: Та як чого? Череви ки підлатати. Заяць: То чого ж ти до нас з тим прийшов? Медведик: Того, що мама каза ли, що як де здибаю у вікні чобіт, то то і є швець. Зайчик: У нас нема у вікні чо бота. Медведик: Та що ти мені гово риш! Не сердь мене краще. А як ■не бачив —- піди подивися. Зайчик (вибіг. За. хвилю): А справді, тату, є чобіт на дощечці. Зайчиха: Медведику, та то воно так, для прикраси. У нас ніхто че ревиків не ладить. Медведик: Ви мені багато не ка жіть, а. ладьте, бо дощ, осінь, я не маю в чім ходити. А я ваїм за це глек меду принесу. Тато вже на збирали меду. Заяць: Ну, то що ж його роби ти? (Знов стук у двері.) Зайчиха: Хто там знову. Хто там? Журавель: Відчиніть пане шев- че, (входить.) Зладьте мені, будь ласка, черевики на дорогу, бо по дерлися, а дорога далека. Заяць: Та я той Ну, що ж його робити? Журавель: Швиденько, пане шевчику, а я зараз вам рибки при несу сушеної, слимачків і всього добра. Швиденько, швиденько, бо ніколи. В дорогу час, бо зима мо же захопити. (Стук у двері.) Зайчик: О, ще хтось стукає. Хто там ? Лисиця: А здоровенькі були, па не Зайчику, а я і не знала, що ви шевцюєте. Та чую в лісі всі гово рять — шевця маємо. Заяць: Та я, кумонько, не те, щоб . Та як же ж воно вийде (до жінки): Що його робити? Лисиця: Та я вам, кумо, яєчок, курчатко та ярини всякої прине сла, прошу пошийте 'мені чоботи. Але такі, щоб сліду на снігу не ли шали. І діточкам моїм пошийте. Я як слід заплачу. Я ось де і шкіри принесла крілячої. Заяць: Ну то що його робить? Мій прадід колись шевцював. Мо же і я потраплю. Зайчиха: Спробуй, бо дивись, які припаси. Та нам на цілу зиму вистачить. Зайчик: Тату, відважно беріть ся до діла. (Стук.) О, знову хтось! Заяць: Ану, жінко, витягай пра прадіда шевські причандали. І до діла. (Стук знов.) Зайчик: Хто там? їжачок: Це я, їжачок. Потребую чо'біток. Осінь на дворі, дощик, зимно. Потребую чобіток для се бе й діток. Приніс вам яблучок та грушок. (Те все за вікном.) Вовк (завив): Гей, швидше! Довгі чоботи мені негайно роби. Щоб зима мене босим не застала. Дам* тобі я овечої кожушинки, для тебе, жінки і для сина. Зайчик: У чергу, у чергу всі ставайте та терпеливо почекайте. Зайчиха: Будуть всім чоботи і черевики. Мудрий швець у мене, у мудрої зайчихи. Всім догодить, усім- зробить. (Заяць робить.) Медведик: Мені першому, бо я перший прийшов. Лисиця: От добре, що взявся ти; Зайчику, шевцювати, бо ж у лісі ■ніяк без шевця не можна бути. Заяць: Роблю, поспішаю. Вже для ведмедика готові. Зараз і Жу равлеві будуть. І вам, кумо, дого джу. Медведик: Дякую за черевики, буде тепло мені. Журавель: Дякую і я. Тепер сміло у дорогу подамся. Лисиця: Ну, то прощавайте! А ти, малий, чого байдики бєш? По магай батькові. Зайчик: Будьте спокійні, я пра прадіда достойний внук, тільки мо лоточком стук та стук. Всі: О, тоді вже усім нам не страшні ні осінь, ні зима! Зайчик: О, радість ще й яка і нам! Зайчиха: Імам зима не страшна. Тато заробить. Заяць: Так, так, зиму прозиму ємо, а на літо знову затанцюємо. Зайчик: А на радість, то і зараз затанцювати. От дощечка! От ща слива дощечка! Тату, Мамо, уш квармо якогось танку, (Танцю ють.) Мілена Ґрінвальд
Page load link
Go to Top