Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
РІК XIX. ЛЮТИЙ, 1962 ЧИСЛО 2 Олена Те ліга * * Усе — лише не де! Н-е ці спокійні дні, Де всі слова у барвах однакових, Думки, мов нероздмухані вогні, Бажання — в запорошених оковах. Якогось вітру, сміху чи злоби! Щ об рвались душі крізь іржаві крати, Щ об крикнув хтось: ненавидь і люби — І варто буде жити чи емірати! Ти в тінь не 'йди. Тривай в пекучій грі! В сліпуче сяйво не лякайсь дивиться. Лише по спеці гряне жданий грім І з хмар сковзне багнетом блискавиця. Неповторне свято Гарячий день — враз достигне жито І доп’яніють обважнілі Грона. Він ще незнаний, ще непер-ежитий Єдиний день, мого життя корона. І що це буде, зустріч, чин, екстаза? Чи дотик смерти на одну хвилину? Душа дозріє, сповниться відразу Подвійним смаком — меду і полину. А дивне серце — п’яне і завзяте Відчує певність, мов нехибну шпаду. Мій день єдиний! Неповторне свято! Найвищий шпиль — і початок до спаду! Душа на сторожі На панорамі подій останніх десятиліть в Укра їні ми 'бачили щирих, запальних людей — з лю бов’ю в серцях, із завзяттям і очайдушною від вагою. Вони — сповнені прагненням чогось вели кого і таємничого, того, що переставить рейки історії і зверне керму подій, — спалахували ду ховим полум’ям у світовій дії, горіли і — пога сали, так і не взрівши опроміненого сонцем пе ремоги Ідеалу. Імена їх 'записані у 'Книзі Вічности, а людина скаже, що „ність їм числа" . . . Та були між ними такі, що засвідчили своє буття не лиш своєю ге роїчною смертю, але й усім своїм надхменним і наснаженим життям. І між ними мов зоря сяє постать лоетки-борця — Олени Теліги. З душею відкритою для життя, з ясним відчуттям його барв і тонів, Вона відчула невловний пульс не- проминального і дійсного в бутті й доглянула шляхи у ньому, круті й небезпечні, — ті, що мали довести народ її до свободи. Без ваги сту пила молода поетка на цей шлях і прямувала вже ним до кінця. Вона поставила тоді свою душу на сторожу духових вартостей України. І не було тоді в неї страху і болючих вагань чи зневіри. Літературний журнал „Літаври" у серці Украї ни, в Києві, мав стати осередком духового від родження України, мав викришталювати душі, різьбити уми для зросту України, для Її майбут нього ходу на верхів’я. Оця оаза запальних і чи стих серцем, відважних і стійких, не встояла фі зично при житті серед повені окупантських по кидьків і сатрапів. Не встояла при житті і душа журналу „Літаври" Олена Теліга. Життя її зга сло, скошене ворогом, та заграва від нього, мов від тієї зорі, золотить і тепер — по 20-ти лі тах — українські простори, зігріває й гартує українські душі, що розорилися ген по світі. . . НАШЕ ЖИТТЯ — ЛЮТИЙ, 1962 1
Page load link
Go to Top