Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
РІЗЬБИМО ДУШУ Вже від років слідкую в пресі за статтями на виховні теми. Ж и вемо в місцевості, де немає ніяких помічних чинників у національно му вихованні дитини. Ні церкви, ні школи, ні Пласту чи іншої моло дечої організації. Отже все вихо вання дитини залежить від родини, а передусім від матері, бо батько більшу частину дня проводить п о за домом. Дискусія на виховні теми в На- .шому Житті мене застановила. Я могла б теж розказати дещо зі свого досвіду. А що редакція Н. Ж. прохала цього в мене, то й радо ділюся своїми думками. У нас троє дітей (найстаршій донечці 10 літ). Вдома говоримо, звісно, лиш по-українськи і ста раємось не засмічувати своєї мо ви чужими словами. До цього при вчаємо змалку своїх дітей. Обста новка нашої хати теж до деякої міри українська — вишивки, кера міка, дереворізьба, історичні та побутові картини, портрети Т. Шевченка, митрополита Андрея, тризуб — це має теж свій вихов ний вплив. Від дуже раннього ди тинства вчимо дітей христитись і молитись по-нашому. В чотири роки починаю вчити дітей наш ої азбуки. Це відбувається у формі забави, 5— 10 хвилин (не довше, бо дитина скоро втомлюється), але щодня. Повирізувані літери у- кладаємо, осібно голосні, осібно приголосні, а потім беремось до складів, чи поодиноких слів. За рік дитина вже пише й читає букваря. Казочки мусять бути з малюнками, тоді в дитини більше зацікавлен ня. Казочки „Дзелень Бом“, „Ю р- за М урза", „Телесик", „Про вед медя ласуна", „Кравчиня Маруся" стають улюбленою лектурою ди тини. Вона теж рада почути оповідан ня з уст мами. Ніхто так гарно не розказує казок до сну, як мама... Тими дрібними казочками мати різьбить душу дитини. Тоді то мо же вона защіпити в дитяче сер денько любов до України та до нашого славного минулого. Вже в зовсім малої дитини козак стає символом шляхетного лицаря, що його треба наслідувати. А мала дівчинка мріє стати звязковою, щоб принести важливі вістки пар тизанам. В парі з казочками виховне зн а чення має українська пісня. Діти радо співають „Подоляночку", „Літала сорока", „Як прачки пра цюють" і при цьому виконують вправи. Теж віршиків і деклямацій не можна поминути. їх діти радо вивчають. Так, здавалося б, вже підгото вана дитина в шість літ іде до школи. Входить у зовсім чуже се редовище. Недосконале знання мови, невміння порозумітися з дітьми, дисципліна в католицьких школах викликують у дитини пев не почуття меншевартости. Вона хоче в усьому дорівняти іншим ді тям, їх наслідувати, щоб не звер тати на себе уваги своїх ровес ниць. І так по кількох місяцях по буту в англійській школі дитина опановує мову, без найменшої по хибки проказує англійські молит ви, а свої рідні, вивчені матірю від раннього дитинства починають „плутатися". При забаві спочатку вкрадаються англійські слова, а потім і зовсім говорить до ляльок по-англійськи. Це явище було для мене прикре, але я не знеохочу валась. І не докоряла дитині. А з подвійною енергією взялась до праці. Стала ще дбайливіше підбирати дитячу лектуру. Роздобула нові книжечки і стала сама їх читати дитині, пояснюючи кожен уступ. І так пізнала вона „Сина України" й „У лісничівці" вже в першій кля- сі народньої школи. Мені хотілося відкрити перед дитиною інший світ. І це мені вдалось. Перші леди були проломані. Почуття менше вартости зникало. Навпаки — ди тина почала гордитись своїм похо дженням. Вона відчувала, що знає більше від своїх ровесниць, що може й їм багато дечого розказа ти. І так відозвався в дитині зов крови, що його треба було піддер жати й дата йому краще розвину тись. Нагода до того прийшла скоро. День першого св. Причастя. Ця хвилина закарбовується глибоко в душі кож ної людини і лишає в серці пятно на все життя. Ми р і шили, щоб наша дитина цю хвили ну пережила в рідній церкві, серед своїх ровесниць. А найближча н а ша церква від нас 300 миль! Це наше рішення управа школи прий няла зі зрозумінням. І я завважила із вдоволенням, що наша доня прийняла це за річ самозрозумілу, що вона не може прийняти пер шого св. Причастя з дітьми л а тинського обряду. І цілком не ч у лась покривдженою, коли ї ї това ришки, святочно прибрані, йшли гуртом до костела до св. Причастя, а вона ще мусіла місяць чекати, коли трапиться нагода нам усім поїхати до рідної церкви, де вона прийме св. Причастя разом з укра їнськими дітьми. Навпаки — ї ї це тішило й хвилювало. І коли ми всією родиною вибрались до тієї місцевості, то це для неї було щ е більшим переживанням, бо вона бачила яким це святом для нас усіх. Прикро вразило нас лиш те, коли ми почули, що українські ді ти, а також виховниці до дітей, там говорили по-англійськи. Моя дитина зрозуміла мої намі ри. І так, як я, так і вона ставить ся зовсім поважно до своєї, як во на називає, української школи. В міру інтелектуального розвитку дитини ширшає й обсяг науки і ї ї програма. Переходимо всі ді лянки українознавства. Моя доня пише українські задачі й дістає з них оцінки. Дітям не бороню товариства шкільних товаришів поза школою, але його ограничую. Вони й так проводять сім годин у товаристві американських дітей. Отже треба якийсь час присвятити товариству своєї рідні, українській науці, як також шкільним завданням і му зиці. Д уж е важливим чинником, що мені допомагає в вихованні, є Пласт. Хоч вони належать у ньо му до самітних членок, але з того членства багато морально кори- стають. З якою нетерпеливістю Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top