Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
бути вона скрайна? Чи як може бути вона за велика? Для справж ньої любови немає меж і мірил. Адже всі знають, що фасад „Р а дянської У країни“ при овальних столах ОН — це повторення вер сій потьомкінських сіл на велику міжнародню скалю. І не нам заспо коювати себе наявністю в списку членів ОН назви ,,Україна" та по яснювати невідомість України в світі „об’єктивними" стверджен нями, що й ми, мовляв, не знаємо нічого про Камбоджу чи Люксем бург; ми знаємо, що не лиш обста вини, але й ми самі як загал винні в тому. Д руге спірне твердження — це видвигнення ідеї коспополітизму й інтернаціоналізму понад ідею націоналізму. Леліяти думки про понаддержаву, не маючи самостій ної держави, — це навіть теоре тично нонсенс. Про існування чи творення світової понаддержави можуть рішати окремі суверенні рівноправні держави; отож, щоб бути інтегральною частиною яко гось усесвітнього творива, треба бути самому рішаючим суверенним чинником, не чиїмсь ,,пйонком“ на шахівниці. Тому то заколисувати себе чи інших — витканими в по вітрі, без реальних основ, фразами про міжнародню справедливість, світовий мир, приязнь народів ітд., що мали б виповнити собою понят тя інтернаціоналізму в його іде альнім виді — це щонайменше з а паморочувати себе неіснуючими, або заслонювати зір свій міражами далекого майбутнього і в наслідку відтягати себе від цілей першої ваги на етапі сучасности. Невже наша молодь так мало реалістично наставлена до життя, щоб можна ї ї підозрівати в тому, що вона задивилась на літаючого ,,спутніка“ в просторах і втратила вже ґрунт під ногами? А до такого висновку схиляються тези статті, читаючи в ній про втечу молоді від націоналізму до інтернаціона лізму. Адже на цім етапі життя й розвитку національних спільнот у світі саме націоналізм із своїм іде алістичним ідеологічним підґрун тям — у змислі становлення н а ції свобідної волею своєю в собі притаманних формах і правного відстановлення законів Божих і людських у ї ї межах — і є тим живучим і багатим у потенційну енергію духовим двигуном, чому свідченням служить розпад коло- ніяльних імперій, ріст національ них організмів у світі. Це і є реа- літет для світу і для нас, бо на чо му іншому можна базувати думку про розпад московської імперії, як не на ідеї встановлення національ них суверенних держав? Чи і як буде рішатись у будучому думка про світову понаддержаву — це справа не нашого етапу життя, а віддаленого майбутнього. Рециди ви минулих проявів загостреного шовінізму чи рис тоталітаризму, перенесених подекуди й на укра їнський ґрунт, не повинні жахати нас уже через те саме, що вони чужі українській духовості, а не суттєві для самого ідеалу націо налізму в його теоретичних осно вах. Англійські часописи щораз біль ше говорять тепер про четверту жінку біля свого престолу. Ц е кня гиня Марина Кенту, що досі сто яла в тіні. Вона походить із грецького ко ролівського роду, з якого вийшов теж чоловік королеви Єлисавети Пилип. Її одруження з князем Кенту викликало було свого часу багато шуму. Хоч такі подружжя постають звичайно з договорення королівських родин, проте в цьо му випадку промовило й серце. Марина була дочкою грецького князя, що жив на 'Вигнанні. Вона не була окружена блеском пиш ного двора та полонила князя Кенту своєю вродою і чаром. По його наглій смерти, що на стала під час війни в катастрофі літака, княгиня Марина жила до волі відосібнено, віддаючись ви хованню своїх дітей. І хоч вони ежє увійшли у світ, як дорослі лю ди, проте про їх матір мало зга дували. А тепер і княгиня Марина здо буває собі загальне признання й повагу. Королева притягає ї ї до деяких репрезентативних функцій та радиться ї ї в різних справах. Україна — тут думаємо все у- країнство в цілому — спроможна поєднати в собі ідею націоналізму й демократії, бо це заложене в х а рактері ї ї духа від часів Княжої Руси, і Україна дотепер собі в т о му не зрадила, бо це духовість її. І даремно скептики дошукуються ї ї слабости в тому. Українська д у ховість сильна, бо сильний в ній ї ї ідеалізм, що закорінений так в ї ї етиці, як і в організованім вияві. І коли вміло читаємо історію, від чуваємо проникання цієї ідеології в усе життя нашої все ж щ е моло дої нації, що й дотепер ще далеко не дійшла до вершин свого ставан ня. Струси й суперечности, що ви ринають на ї ї шляху, це ї ї пробні камені, об які оббивається ї ї хід, не позбавлений трагізму, та зар а зом і сили. Постать мисткині Людмилі Мо розової вже відома нашим читач кам. У 1955 р. вона відкрила свою, студію в Джамейці біля Ню Йорку. Подаючи огляд цієї події, як і р о з мову з нею, ми накреслили в з а гальному ї ї життєвий шлях. Недавно тому пробігла крізь на шу пресу вістка про виставку, яку влаштувала Людмила М орозова спільно з Сергієм Литвиненком у Літ.-Мист. Клюбі в Ню Йорку. Вже вдруге дає мисткиня підсумки своєї праці впродовж останніх літ. Цей великий перегляд ї ї творчих шукань і зусиль, розміщений в обох залях Клюбу. Людмила М орозова працює, як учителька у двох американських мистецьких школах. Це не тільки заробіткова, а й творча праця, в якій мисткиня знаходить живий контакт із своїми учнями. Між ї ї учнями є теж українці, що виро стають під ї ї вмілою рукою. їх у с піх вона з ними переживає. На виставці переважають пей зажі. Групки дерев, самітні плеса, лагідні узбіччя. Тут і там портрети чи квіти. „Найбільше люблю малю вати портрети, — каже Людмила Морозова, — та повірите, що не має на те часу? Адже без сеансів не обійдеться..." Успіхи жінок Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top