Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
ства, а в тім, турецький султан бо їться Петра Конашевича, і пихли- вий коронний гетьман Жолкев- ський пише мені чемні листи й по силає послів. Чує старий лис нові часи, як жаба зміну погоди... А я бажаю, щоб ти кохала в моїй о- собі людину, а не шляхтича і не герби. Насті стало соромно. — Та це ж татко казали, а не я... Він усім розповідає, що ти шляхтич, ну я... А мені все одно, їй-бо... Я люблю тебе, і нікого ме ні не треба на цілому світі: ані кня зів, ані королів... А коли не віриш, так... я ніколи цього не робила... Ані батькові, ані матері, ані пан отцеві... І Настя швидко схилилася і при пала до руки Сагайдачного. Він увесь здригнувся, сіпонув руку і схвильовано й ніжно схилився до неї. — Ну, а далі? Розкажи мені все-все, -— просила вона, коли він заспокоївся. — Далі? Закінчив я Острозьку школу. Князь Констянтин надумав вирядити мене за кордон, як най кращого учня. А для цього потріб ні були папери про те ж саме кля те шляхетство, а їх у мене й не було... Настя щільно притулилася до нього і дивилася йому просто у вічі, як дитина, якій розповіда ють чарівну казку. Тай й що може бути кращого і цікавішого над о- повідання коханого про себе. — Ну? Що ж далі? -— схвильо вано приспішала вона. — Забрав я папери одного шляхтича, забитого в бою, і подав ся з ними за кордон. Ось чому в жодному університеті не чули за Петра Конашевича. А вчився я ці лих п’ять років і, повернушись, знову взяв своє справжнє ім’я і пі шов служити до Конецпольських в їх початках. Та незабаром кинув я Конецпольських і подався до Києва, до Аксака. Але й там не знайшов я талану... Щось гірке забриніло в тоні Са гайдачного. Настя відчула цю гір коту й обережно провела рукою по руці нареченого. — Образили? — напівголосно спитала вона. Сагайдачний на мить запнувся, ніби стало йому боляче пригаду вати, але потім опанував себе. — Гірше... Нікому й ніколи я цього не розповідав... Покохав я доньку Аксакову. І вона покохала мене. Але магнат не міг віддати її за бурлаку. Хоч як ховали ми наше кохання, а знайшлися добрі люди — відкрили батькові очі. Він викликав мене до себе, ніби в я- кійсь справі, і наказав відшмагати мене перед усім панством, а потім вкинути до в’язниці як бунтівника й державного злочинця. Все міг би я стерпіти — і кайдани, і навіть смерть, але такого знущання я не міг. Я втік на Січ, і з тих часів не випускаю шаблі. — Ну, а вона? •— напружено спитала Настя, несвідомо ревную чи його до минулого. — Вона й не знала, де я, че кала на мене, мучилася. Аксак пе рехопив мої листи і примусом о- дружив її з луцьким каштеляном, розпусним і хворим дідом. Вона не витримала знущання і отруїлася, приславши мені хрестик і пасмо волосся на пам’ять. — Нещасна, — щиро й полег шено зітхнула Настя. -— Ну а ти? — На Січі пристав я спочатку до голоти, бо, крім штанів та со рочки, не мав нічого, навіть шаб лі. Зробив я собі лука та сагайда ка, звідки й пішло моє прізвище. Потрапив я в молодики до військо вого шевця Хоми Причепи. Він ви вчив мене добре битися на шаблях і всіх низових звичаїв і вже думав засадити мене за чоботи, але тут я став дибки. Він довго гнівався на мене, але коли його було обрано на курінного отамана, він сам вдав ся до мене по допомогу. Незаба ром став я його правицею, бо без мене не міг він кроку ступити. По тім пішов я в походи. Щастило мені в боях. За п’ять років став я і сам курінним отаманом, а потім пи сарем війська Запорозького. І то ді все сталося по-новому. Знадо билася мені тоді і латинь, і чем ність, і шляхетські звичаї. Дово дилося мені писати і цісареві, і ко ролеві, і цареві московському... І перемови вести від імені війська. Цінували мене козаки. Та й у по ходах не знав я поразки... І ось вже вісім років, як я гетьманую... Але не забув я старих образ. На стане день, коли Ян Аксак і всі королев’ята довідаються, як мож на наступити на горло Петрові Ко- нашевичу. Не час ще говорити про це, але день і ніч готую я панам свій рахунок. Гартую військо, зби раю нечувану силу і рано чи пізно продиктую панам свою волю. І стільки сили і зненависті бри ніло в його тоні, так блимнули в місячних присмерках його вузько посаджені очі, що Насті стало мо торошно. Вона зрозуміла, що ця людина фанатично прагне своєї мети і без вагань мете все, що ста не на її шляху. І ще зрозуміла, що його кохання тільки тоді буде не порушне й вічне, коли буде у них одна мета, один спільний життєвий шлях, — і стримано і серйозно сказала тому, хто мусить стати су путником її життя: — Я покохала тебе, Петре, не знаючи, хто ти, але лише тепер я зрозуміла, що ніхто й ніщо не ви рве тебе з мого серця. І Сагайдачний зрозумів: міцно стиснув він її руки щирим братнім стисканням і довго сидів нерухо мий, стриманий і зосереджений в своєму щасті. Літературний Конкурс Український Літературний Фонд ім. Івана Франка в Шикаґо оцим прого лош ує третій зчерги Конкурс на най кращі українські літературні твори, що появилися друком у 1967, 1968 і 1969 pp. Висота нагород: Перша нагорода 1,200 дол. Друга нагорода 800 „ Третя нагорода 400 „ Роздача нагород, на підставі рішення Літературного Ж юрі, якого склад б у де поданий пізніше, відбудеться в гру дні 1970 р. в Шикаґо під час Академії- Вечора української літератури. Автори, що хотіли б взяти участь у цьому Літературному Конкурсі, по винні надіслати сім примірників своїх творів для членів Ж юрі до дня 1. лю того 1970 р. на нижче подану адрену. За Правління Українського Літ. Фонду ім. Івана Франка в Шикаґо: Адам Антонович, голова Рома Турянська, секретар U K R A IN IA N L IT E R A R Y F U N D 2351 W . C h ica g o A v e . C h ica g o , I llin o is 60622 — U S A НАШЕ ЖИТТЯ — ЛИСТОПАД, 1969 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top