Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
К о л о с о к Тут тобі раз на все заборонено! Іди до пекарні — там я тебе про вчу! А твоя мама Ярина відповість за шкоду. Вже няня огворила две рі до виходу, та княжна Оля при скочила і вхопила Ксеню за ру ки. — Пусти мою Ксеню! Вона в нічому не винна! То я завинила, бо закликала її гратися моєю лялею. Зараз пусти її і не посмій кара ти! тупнула ніжкою. — Я сама іду до моїх батяків — нехай мене по карають! Няня злякалась не на жарти і відступила від Ксені. А княжна враз із Ксенею поспішила у вели ку прийомну салю, де стала перед своїми княжими батьками. Князь та княгиня терпеливо ви- вислухали розповіді своєї доні. їх зворушила щира приязнь обох дів чаток, та добрий вчинок малої княжни. Не сварили, ні не карали нікого. І що ж дальше було? Дівчатка повернулись до кімнати, де незаба ром з’явилася мама Ксені, Ярина. Вона гарно обмила свою доню, за плела кісоньки і вбрала у пишний вишиваний стрій, подарований княгинею. Від тоді було дозволено обом дівчаткам бути разом. При молитві, і при праці, і при забаві. А грались вони тим часом лялею Ксені, її возиком та фуркалом, аж поки купці не привезли ще кращої і більшої лялі. Так закінчила мама свою розпо відь малій Олі в день її іменин. М. Ф. ДОЩИК Паде, паде дощик Мишці на хвостик, Киці на кожушок, На жучків і комашок. Ллється мов з коновки Мені на головку, Псові на лапки — — Утікаймо до хатки! Комашки й жучки Втекли під листок, Мишка скоро під кущик, А кицю у хату пущу. Ти ж, песику, не журись, Нашу хату стережи. Дам чобітки й капелюха, Будуть сухі лапки й вуха. У країнська народня казка Жило-було двоє мишенят Круть і Верть та півник. Мишенята тільки й знали, що співали та танцювали, крутились та верті лись. А півник, тільки починало світати, схоплювався, спочатку всіх піснею будив, а потім брав ся до роботи. Одного разу замітав півник подвір’я і побачив на землі пше ничний колосок. — Круть, Верть! покликав пів ник. — Гляньте, що я знайшов! Прибігли мишенята й кажуть: — Його треба обмолотити! — А хто це зробить? — Тільки не я! — закричав Круть. — Тільки не я! — за кричав Верть. — Добре, сам зроблю, сказав півник. І взявся до роботи. А ми шенята почали гратися. Скінчив півник молотити і гук нув: — Гей, Круть, Верть, глядіть, скільки я зерна намолотив! При бігли мишенята і запищали: — Треба зерно до млина віднести, борошна намолоти. — А хто понесе? — спитав півник. — Тільки не я! — закричав Круть. — Тільки не я! — закричав Верть. — Гаразд, сказав півник, — я віднесу зерно до млина. Узяв со бі мішок на плечі і пішов. Повернувся півник додому, знов кличе мишенят: — Сюди Круть, сюди Верть! Я борошно приніс. Прибігли мишенята, дивляться, не нахваляться: — От так пів ник! От так молодець! Тепер тре ба тісто замісити та пироги спек ти. — Хто міситиме? — спитав півник. А мишенята знову своє — що не вони. Подумав півник і каже: — Мабуть мені доведеться. Замісив він тісто, розпалив піч. А як піч витопилась, посадив у неї пироги. Мишенята теж часу не гають: пісні співають, тан цюють. Спеклися пироги, півник їх ви йняв, поклав на стіл. А мишенята тут, як тут. І кликати їх не тре ба. — Ох, і зголоднів я! — пи щить Круть. — Ох, і їсти мені хочеться! — пищить Верть. І шви денько сіли за стіл. А півник їм каже: -—- Стривайте, стривайте! Ви мені спочатку ска жіть: хто знайшов колосок. —- Ти знайшов! — голосно за кричали мишенята. — А хто колосок обмолотив та у млин поніс? ■— Теж ти, тихо відповіли ми шенята. — А пироги хто спік? — Все ти, все ти... — ледве пропищали мишенята. — А ви що робили? — Що відповісти мишенятам. І сказати нічого. Почали Круть і Верть вилазити з-за столу, а півник їх і не за тримує. Нема за що таких нероб пирогами частувати! ОСІННІ ВІНОЧКИ Летять, летять листочки в саду в усі куточки. Летять- летять, кружляють і землю застеляють. Гарненькі килимочки лягли в усі куточки. Летять листки барвисті червоні й золотисті. Ловіть оті листочки, сплетіть собі віночки! Г . Чорнобицька СІРИЙ ЗАЙЧИК УМИВАЄТЬСЯ Гра Діти стають у коло, або сидять колом на стільчиках. Одну дитину вибирають „зайчиком" і вона стає всередині. Усі промовляють з у- чителькою: Зайчик сірий умивається, Видно, в гості він збирається, Вимив носик, Вимив хвостик, Вимив ухо, Витер сухо. Зайчик виконує рухи відповідно до тексту. Потім стрибає на обох но гах — іде в гості до будь-кого з дітей, які стоять в колі і вони міняються місцями. Гра кінчиться, коли зміниться 5— 6 зайчиків. Можна зробити шапочку з вуш ками, яку вдягає дитина, яка ви конує ролю зайчика. ЗО НАШЕ ЖИТТЯ — ЛИСТОПАД, 1969 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top