Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Леся Храплива Чи вільно автові говорити? Справа виховання дитини — це перше й основне питання, яке мусить розв’язати1 кожна мати. Тому й не диво, що в жіночому журналі належиться місце й ува га проблемам виховання. Тому треба щиро вітагги ініціятиву „На шого Життя" вміщувати 'сторін ку ,,На виховні теіми'“ з окремою рубрикою „Розмова з Мамою". Тут можна матерям представи ти свої погляди на виховання — які вони виробили -собі впродовж своєї виховної пі) а ці. А вже само поставлення проблем дасть зно ву можливість 'сотням матерів- читачок „Нашого Ж иття“ прові- рити самих себе: а яке їх відно шення до порушуваної справи? Може не були певні, чи так слід її вирішувати1? А може вирішува ли її зовсім інакше — і тоді бу дуть питати себе, чому саме так робили і чий погляд кращий. Мо же саме теж вагалися і на сто рінці „На виховні теми" знайдуть підтвердження, що таки їх прав да. Як не було б — дискусія на виховні теми матерям дуже по трібна — а вітають її мило і ви- хоївники, бо їм знов змога сказа ти, що вони думають про ці спра ви, і так теж може ця сторінка в неодному допомогти. Особливо можна багато 'Сказа ти на тему допису Роксоляїни в числі за червень ц. р. про дитячу книжку, для дітей з передшкілля. І знов же, треба в першу чергу похвалити, бо, на жаль, багато матерей взагалі не усвідомлює собі, що' дитині, яка ще не вміє читати, все таки потрібна й не обхідна книжка. Отже треба; про це говорити та твердити невід- клично, що книжечка потрібна вже від першої хвилини, коли то дитина починає розрізнювати предмети, отже вже в першому році життя. Нема сумніву, що перші пред мети зацікавлення дитини це те, що вона бачить кругом себе. То му й книжки, які описують до- домашню обстанову, забавки, других дітей та нескладне їх дов кілля ■—■ наїпевне подобаються ді тям, та що важніше — можуть стати предметом розмови з маті р’ю та нагодою багато дечого ди тину навчити. Одначе чи справді необхідно виключати з окруження дитини світ фей, добродушків чи звірів, що діють і говорять, ніби люди? Авторка, щоправдаї, не вимагає повного виключення, але перено сить зустріч з усім цим Фанта стичним світом аж у вік, коли ди тина вже зовсім певно сприйме їх лиш як вигадку, і нема небезпе ки, щоб повірила в них. Варто б застановитися, чи справді так? Чи недійсне, .сприй няте в такому молодому віці справді „збаламутить" дитину на все життя? Так, безумовно, ду мали педагоги віку позитивізму, починаючи від Ж. Ж. Руссо і всі твори для дітей пера його послі довників не мали в собі ні крап лини фантазії. Та чи в цьому була саме оста точна розв’язка питання, я”а не потребує провірки? Вік до шести років життя — це саме є „вік казки" коли дитина, переживаючи ще раз усі стадії культурного' розвитку ЛЮДИНИ, як він проходив від віків, має вели чезний нахил до персоніфікації всіх явищ та предметів. Самі ж діти піддають думку, що омлет на сковороді „говорить11, коли тісто рухається від наглої гарячі, сама дитина.' скаже, що „автобус не чемний, бо не хоче по нас при їхати" і так далі. Зрештою і за бавка мила дитині певнО' не як кусок плястики ч.и бляшки, а то му, що на неї може дитина пере носити образи своєї уяви, а за бавка; все це покірно приймає. Чому отже не дати цій уяві ще більше барвистих образів, замість суворо примірювати ївсе до дій- сности? Зрештою добре й здоро во викормлена уява дасть змогу дитині в пізнішому віці легше й швидше синтезувати побачене й завважене у свої власні погляди та поняття, накладати на нього „свого духа печать". В дитячій уяві має свій початок і джерело ■всякої релігії та поезії і вся на станова до життя, в якій понад всесильними, здавалося б, зако нами дій'сности, таки має пер- шенство „правдивий світ, не той для ока зримий" — світ духових вартостей. Цим далеко не хочемо сказати, що треба й можна без розбоїру подавати дитині всяку фантасти ку. Зрозуміло, що застрашувати дитину всякими зміями та відь мами — глибоко недоцільно. При кладом такої нездорової фанта стики можуть стати от хоч би те левізорні „монстери", що дово дять дітей до безсонниці та нер вових розстроїв. Це Фантастика без краси й поезії, а; тому й справді (тут можна впоєні пого дитися з авторкою обговорюваної статті) небезпечні. Але за те зві рі, що спільно погасили киці хат ку і тепер „бенкетують цілий день" — справді не то що не шкідливі, а й пожиточні. І можуть навіть своєю антропоморфічіні- стю довести дитину до зрозумін ня, що не треба тягнути домаш ньої киці за хвостик — бо ж вона теж відчуває біль, як людина. Це лиш один приклад. А може мо їх знайти багато1. І коли авто говорить — теж не страшно. В очах дитини — це майже член родини, добродушний і услуж- ний. Чому б йому не говорити? А вкінці звертається авторка до Об’єднання Працівників Дитя чої Літератури, щоб видавало якомога більше книжечок для дсшкільнят. Як член ОПДЛ до зволю собі відповісти: ми теж цього хочемо! Недостача наших книжок для дітей (не лиш до шкільнят!) коріниться на жаль у тому, що видана книжка; мусить лежати роками на полицях поки НАШЕ ЖИТТЯ — СІЧЕНЬ, 1967 7
Page load link
Go to Top