Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44
Перед спанням діти завжди про хали: — Розказуйте нам, бабуню... Інакше не підемо спати! — Ого-го, — сміявся старший Тарасик. — Я ляжу скоріш від тебе. І бабуня мені казочку роз каже. — Не тобі, а мені! — впира лась Марійка. —- Побачиш! — Годі, дітки! Розкажу вам обоїм. Але не казку, а правду. Як то було в Рідному Краю, коли надходили Різдвяні свята. — О, так бабуню! Розказуй! А ми будемо тихенько лежати... Вже коли бабуня накрила дітей і погасила велике світло в кімна ті, тоді сіла між обома ліжечками і стала пригадувати. — Отже знаєте, діточки, Свят- Вечір завжди припадав на 6. січня. Того дня всі рано-раненько вста вали. Стільки було роботи! Тому й діти не могли спати. А матуся завжди знайшла для нас зайнят тя. „Діти, лізьте під стіл!" — О, ми знали, що це значить! Уранці на Свят-Вечір треба було кликати домашніх тварин. Отже й ми лазили по землі довкола сто ла і кликали одне наперед друго го: „Квок, квок, квок!" А другі відповідали: „Ціп, ціп, ціп!“ По тім коли накликали досхочу кур чат, тоді переходили до гусят: „Ґе-'ґе-ґе“ і сичали, як гусаки. Врешті пригадували собі качат і кликали „тась-тасьтась!" і відпо відали собі „ках-ках-ках!“ Не за були й поросят з рохканням, озець із їх блеянням, телят із їх меканням. Скільки то радости бу ло! Навіть кота і пса старались наслідувати. Ми були дуже горді, що старші слідкували за нами, а дехто похвалив, що добре вміємо кликати. Врешті, коли вже досить було гамору, тоді мати кликала нас: —- Ходіть дітки, обмитись, бо вода з пшениці вже готова. До схід сскця треба вилляти на по ле, щоб пшеничка родилася. Був т:кнй ззичай, що воду, в якій на Свят-Вечір мили пшени цю, зберігали до миття. Її нали вали з мидницю І ДО неї 'ПІДХОДИ ЛИ діти по старшині. Мили личко, щоб були такі ясні й чесні, як „ярая пшениця", що з неї буде сьогодні найважніша страва -— кутя. Потім усі молились і на сні дання дістали по горнятку моло ка. Дорослі не їли нічого аж до вечора. — А що ви потім робили, ба буню! — О, Тарасику, роботи було доволі. Адже на Свят-Вечір годи лось подати 12 страв. Отже коли тільки розтопили вранці піч, то закипіла з кухні робота. Я ще мала була, а до всього пильно приглядалась. Нераз дали мені й якусь роботу — сікти капусту, обирати картоплю. А й коли лі пили вареники, то все кілька було моєї роботи. —■ А що хлопці робили? — їм теж роботи не бракува ло. Треба було прочистити від снігу доріжки, щоб колядники ма ли легкий доступ. Нанести дров, щоб їх у кухні не забракло. По чистити у стайні, щоб і там свя точно виглядало. Та й зробити по рядок на подвір’ї, щоб усе стояло на своєму місці. —- Гаразд, бабуню. А я зроблю порядок у гаражі, — сказав Та расик, засинаючи. — От гарно буде! І там буде свято... — відповіла йому бабуня. Збірники для дітей СНІГОВА БАБА СНІЖИНКИ СРІБНА ЗІРКА Упорядкувала Марія Юркевич — Ціна по 50 цт. кожен — Замовляти в Централі СУА НАШЕ ЖИТТЯ — ГРУДЕНЬ, 1966 X J Р о з к а з у й т е , б а б у н ю . . .
Page load link
Go to Top