Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
34 WWW.UNWLA.ORG “НАШЕ ЖИТТЯ”, ЛИПЕНЬ-СЕРПЕНЬ 2015 «Діти – се наш дорогий скарб, се наша надія, се – Молода Україна» Олена Пчілка Кіт Мурко вийшов на подвір’я, всівся просто на стежці з викладених цементних плит, жалібно м’явкнув і закрив очі, що вкрилися сльозою. До нього повагом приступив песик Бур- чик і спічутливо запитав: -Що сталося, Мурчику? Хто образив тебе так? Вдома нікого немає, господарі пішли до праці, а діти в садочок і до школи, то хто міг тебе скривдити? -Ага, нема нікого. А той приблуда, що недано поселився у нашій хаті? Отой папуга Арко, що його, як кажуть, купили за великі гроші. Боже, я від нього вже тижнів зо два спокою не маю. Як тільки господарі та діти підуть з дому, він накидається на мене з своїм ве-еличезним дзьобом. Ось подивись, які ґулі набив мені на лобі. -Але ж я знаю, що він сидить у клітці, а клітка підвішена високо під стелею. -Ага, так і було спочатку, коли він тільки насміхався з клітки наді мною: то нявкав, то гавкав, обзивав мене Мурлом рудим, адже всі знають, що я є не рудий, а маю тигрячий окрас. А потім він, отой папуга, навчився відкривати і закривати за собою клітку. Тоді й почалися його гоніння на мене. Мало того, що з’їдав мою їжу, а ще й накидався на мене. Тільки під ліжком не міг мене дістати, хоча у туди намагався влізти, але дістав від мене по своїй противній пиці добрих ляпасів. Ось так я голодним цілі дні просиджував під ліжком, слухаючи його хрипливі образи. Ох-хо-хох! А сьогодні я втік вранці з хати разом з дітьми. Бурко задумався трохи. А потім промовив: -Я б його на твоєму місці вигнав з хати, ще й доброго копняка дав на дорогу. Якщо хочеш, можу тобі допомогти. Він теж мені вдень спати не дає після сторожової служби вночі, гавкаючи на мене через вікно. А тепер ходи, я поділюся з тобою своїм сніданком. -Дякую, друже, піду підкріплюся. А ще дякую, що навів мене на добру думку, я тепер знаю, як позбутися того нахаби з хати. Наступного дня після того, як в домі залишився Мурко наодинці з папугою, що вже від- кривав свою клітку, улесливо посміхнувся і промовив: -Ось тобі, прекрасний пташиний царю, я віддаю свій сніданок, ще й полуниць приніс тобі з городу, пригощайся, прошу тебе. Папуга недовірливо глянув на кота, злетів на підлогу, з’їв і Мурків сніданок, і полуниці, та, всівшись на підвіконнику, гавкнув декілька разів на Бровка. А тоді промовив: -А тепер, коли я вже ситий, заспівай мені щось, щоб я подрімав трохи, Мурло- ти нещас- не, бо інакше рудого чуба тобі висмикаю і будеш лисим ходити. Мурко мужньо переніс незаслужені образи і, переборовши себе, промовив: -О найголубіший пташиний царю, з великого роду гіацинтових папуг ара, я хочу привіта- ти тебе з титулом царя наших лісів, бо тебе вчора обрали всією пташиною громадою на цю ве- лику королівську посаду і чекають нетерпляче на тебе, щоб коронувати. А як тобі буде пасувати
Page load link
Go to Top