Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
проблем освіти, с о ц іа л ь н о г о забезпечення, здоров’я жінок та дітей, статусу жінок під час реформ, на сильства проти жінок, розповсюдження порнографії через Інтернет, сексуальної експлуатації дітей, жі ночої неоплачуваної праці, а також проблем мігрантів, інвалідів, людей похилого віку— всього було прого- лосовано 27 резолюцій, поданих як національними радами, так і постійними комісіями МРЖ. Кульмінаційним моментом для нас — жінок з України та українок зі Сполучених Штатів Америки — було голосування рекомендацій, бо першою серед чотирьох запропонованих до уваги делегаток реко мендацій стояла та, де йшлося про допомогу дітям Чорнобиля, — вона була підготовлена й подана На ціональною Радою Жінок Канади. Після короткої презентації першою виступила на підтримку реко мендації Ірина Куровицька, заступниця голови Союзу Українок Америки, з рамени Національної Ради Жінок США. За нею, в порядку винятку, слово отримала доктор Людмила Порохняк-Гановська, з України, фахівець з питань радіяційного захисту. В результаті цих спільних зусиль, рекомендація, яка спершу зву чала досить неконкретно, отримала більш чіткий зміст і розуміння, а тому була одностайно прого- лосована представниками всіх країн. Хоча я чула скарги на те, що одноденний семінар на тему "Збільшення можливостей жінок через вико ристання нових технологій та комунікацій” занадто втрутився в робочий плин конференції, як на мене, це був один з найцікавіших заходів всієї конференції. Річ у тім, що в Києві організація Жінки в ЗМІ за підтримки ПРООН та Ради Европи вже провели кіль ка семінарів, що знайомили журналістів, в більшості жінок, з найсучаснішими засобами зв’язку, зокрема з Інтернетом. Створений організацією ресурсний центр плянує регулярно надавати жінкам доступ до елек тронної пошти та інформаційних мереж. Список жі ночих електронних мереж на посібник для знайомст ва початківців з азами спілкування з комп’ютером, що поширювалися на семінарі, стане в неабиякій пригоді для продовження нашої роботи. Атмосфера на конференції була дуже приязна й доброзичлива, зокрема до нас, ’’неофітів”. Коли я прийшла на робоче засідання постійного комітету з проблем мас-медіа, Лоіс Гейнсворс з Великобританії, голова цього комітету, першою надала мені слово, пояснивши присутнім: ’’Представниця України при везла зі собою багато інформацій, тож їй, мабуть, є що нам розповісти”. Таким чином, з ранґу спостері гача можна було природньо і невимушено стати актив ним учасником творчого процесу. Дуже допомагала й спрямовуюча підтримка менторів із Союзу Українок Америки, зокрема Ірини Куровицької, у якої за пле чима великий досвід роботи і як недавньої Прези- дентки Національної Ради Жінок Америки і постій ного представника МРЖ до ООН. Завжди корисними були підтримка голови Союзу Українок Америки Анни Кравчук і Марії Томоруґ, також із СУА. Міжнародне українське ’’сестринство” зміцню валося й під час невеликої вечірки у нашій готельній кімнаті, де одного разу зібралися всі присутні на конференції українки — зі Сполучених Штатів Аме рики, Канади та України. Наші спільні турботи ми мали нагоду обговорити й на офіційній зустрічі в посольстві України в Канаді, де всіх українок приймав заступник посла Василь Корзаченко. Розповідь про 28 конференцію МРЖ була би не повною без згадки про захоплюючі с о ц іа л ь н і п о д і ї , організовані Канадською Радою: круїз по річці Оттаві, зустріч в Музеї цивілізації, прийняття в резиденції Генерал-губернатора Канади та його дружини. Під час таких невимушених спілкувань якраз і зав’язу ються найцікавіші розмови, виникають нові знайом ства, більш зрозумілою стає культура інших народів, особливості, звичаї. Як от під час домашньої гостини в колі університетських жінок Оттави, де мені випало провести один із вечорів конференції. ’’Скільки членів у вашій українській делегації?”, запитували мене не один раз то одні, то інші жінки протягом конференції. — ”Ми ще, на жаль, не є офі ційною делегацією”, доводилося відповідати на це. Сама ж у цей час я думала про те, як поволі відбу вається в Україні процес зміцнення жіночого руху та його консолідації. Зрозуміти неважко: протягом багатолітнього пану вання тоталітарного режиму можливим було існу вання лише однієї державної жіночої організації, так само, як єдиної молодіжної, єдиної профспілкової і тому подібне. Нині жіночі організації, що десятками розквітли за роки побудови в Україні громадського суспільства, ще тішаться своєю незалежністю, своєю унікальністю, а тому побоюються будь-якої надбу дови й обережно ставляться до формального об’єд нання в ’’парасолькову” організацію. Крім того постає питання особистої конкуренції лідерів трьох найма- совіших та найвпливовіших жіночих організацій в Україні, якими є Спілка жінок України, Союз Українок та Жіноча Громада. Але щоб там не казали скептики, та крига все- таки скресла. Постійна консультативна нарада жі ночих організацій в Україні, ініційована післяпекін- ською конференцією минулого літа, вже діє. Наступ ним логічним кроком буде створення та реєстрація Національної Ради Жінок України, а згодом її вступ до Міжнародної Ради, можливо вже на наступній конференції, яка плянується в столиці Фінляндії за три роки. До речі, 28 конференція МРЖ одноголосно прий няла до свого складу двох нових членів — націо нальні ради жінок Росії та Сінгапуру. ”У Гельсінкі й ми будемо прийняті”, — впевнено обіцяла в Оттаві Марія Драч.
Page load link
Go to Top