Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
РОМАН КУПЧИНСЬКИЙ Темна ніч листопадова, Сплять безлюдні вулиці, Тихше, тихше! Ані слова, Бо збираються Стрільці. Ось виходять сірі стежі, Припадають до дерев. Місто спить, лиш біля вежі З’їжив гриву рідний лев. Темна ніч листопадова, Побудились вулиці, Відчинились брами Львова, А на брамах тих Стрільці. Ми родились на чужині, За морями рідний Львів, Та ми вірні Україні, Бо вона земля батьків. НІНА МУДРИК-МРИЦ С И Л А У С М І Ш К И — Цить! — злякано зойкнув Щедрик і захо вався під листком пишної білої троянди. — Що сталося, що таке?! — загомоніли со- няшні промені — братіки Щедрика й зупинили веселу гру. — Хмара йде. Гляньте яка насуплена! Це не була хмара. З білого, чепурного бу диночка вийшов у сад маленький хлопчик. Над високим чолом кучерявився світлий чубчик, довгі чорні вії коливалися на беріжках великих синіх очей, холодно цвіли рожеві пелюстки уст. їх ніколи не розтуляла усмішка, й тому гарне личко хлопчика було немов чорна хмара, якої ніколи не торкалося сонце. — Чому він такий понурий? — питали промінчики. Л ьв ів . П л о щ а Р и н о к , м іс ь к а р а т у ш а . — У нього на глухо закрите серце, — шеп нула біла троянда. — Мати його померла, коли він народився, й не змогла навчити його любови. Усмішка ж розцвітає з любови... — Ним піклується мачуха. Одягає, годує, навчає, але любови не може йому дати, — сумно розказували незабудьки. — А батенько його? — питали промені. — У батька багато праці, й він тільки зрідка буває вдома, та й тоді майже не знаходить часу для синочка, — зідхнули мальви біля вікон. — Сердешний! — жаліли промені хлопчика. — Слухайте! — заметушився Щедрик. —Так не може бути! Ми мусимо навчити його сміятися, радіти! Ходіть мерщій, порадимось як це зро- 34 "НАШЕ ЖИТТЯ”, ЛИСТОПАД 1995 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top