Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
хвилею нових шукань художнього вислову, розши ренням тематики, збагаченням мистецьких засобів. В Україні кожен для себе (назвімо тут лише три відомі прізвища: Ліну Костенко, Миколу Вінгра- новського, Івана Драча) зумів поєднати ці пошуки з власною оригінальністю і втягнути в себе все краще, що зберегла українська літературна традиція і світова література, що широкою хвилею ставала в перекла дах все більш приступною і в Україні. Василь Симоненко, син покинутої легковажним нареченим дівчини зі села Біївці на Полтавщині, виростав тільки з матір’ю та дідом, однак ні дід, ні мати не були пересічні селяни. Тут слід згадати, що село Біївці на Полтавщині належить до тих сіл, де збереглися леґенди, перекази з козацької давнини, де люди ще в часи, коли виростав поет, знали і співали безліч народних пісень. У цій традиції вихо вували малого Василя мати та дідо. Дід Василя, Федір Щербань, був начитаний, освічений чоловік. Про це ми довідуємося з розмови друга Симоненка, Миколи Сома, з мамою Василя (”3 матір’ю на самоті”, Київ, 1990, стор. 9-11). Мати не була ’’неграмотною колгоспницею”, як пише у своєму нарисі Іван Коше- лівець (’’Берег чекань”, в-во ’’Пролог”, Нью-Йорк, 1966, стор. 13). Вона навіть старалася вступити до інституту, але провалила іспит з математики. Однак велику рацію І. Кошелівець має щодо гострої цензури, яку пройшли твори В. Симоненка в Україні. Це підтверджує праця Анатолія Ткаченка, що появилася 1990 р. в Києві (А. Ткаченко, ’’Василь Симоненко”. Літературний портрет. Нарис життя і творчости). Книжка А. Ткаченка, київського літературознавця, відкриває прецікаві сторінки маловідомої Симоненкія- ни, особливо нові аспекти тематики поета, прозаїка і журналіста. У книжці не тільки скрупульозно висвіт лено і доведено, які поезії були перероблені цензо рами, але також подано цікавий факт, що потря- саючий вірш поета, який став відомий під назвою ’’Пророцтво 17-го року” (’’Лебеді материнства”, Київ, 1981, стор. 52), був написаний під враженням відві дання поховань у Биківнї під Києвом, де в ліску зариті київські жертви сталінських репресій другої половини 30-их pp. Василь Симоненко разом з київськими друзями були в Биківні на початку 1960- их років. Правду про Биківню ми довідалися на Заході в кінці 1989 p., коли "цвинтар розстріляних ілюзій” відвідала група київських правозахисників. Працю А. Ткаченка можемо поручити кожному, хто цікавиться творчістю В. Симоненка і тією надзви чайною Генерацією творців культурного відродження кінця 1950-их — початку 1960-их pp. З-під пера А. Ткаченка викристалізовується чітка постать надзви чайно вимогливого до себе самого і свого довкілля інтелектуала, що, як писав у своєму спогаді про В. Симоненка Микола Сніжко, тримався п’яти заповідей: 1. Знати мову, якою пишеш (Говори українською мовою, а не "на українській мові”); 2. Стати освіченою людиною; 3. Не бути байдужим до людей; 4. Працю вати до сьомого поту; 5. Мати те, що від Бога, — талант. (”3 матір’ю на самоті”, стор. 81). Сам Василь Симоненко часом сумнівався у своєму поетичному таланті, однак він як поет живої думки (а сказати в нього було що) вражає нас своєю безпосередністю і пристрасною щирістю. Тим, чим Симоненко най більше вразив своїх сучасників, була його грома дянська мужність. Ця мужність виявилася в першу чергу у відвазі й художньому вмінні протиставити трагічну ситуацію української людини, головно селя нина, забріханій солодкавості й на рожево помальо ваній дійсності підсовєтського життя. Це щире спів чуття поета до маленької незахищеної людини з рідного довкілля, зі середовища, в якому він працю вав як журналіст на Черкащині, його вболівання за долю рідної мови та культури дало поштовх добро зичливим критикам та дослідникам його творчости бачити в ньому послідовника Т. Шевченка (наприк лад, І. Кошелівець у своєму нарисі ”У хороший Шевченків слід ступаючи...”, "Берег чекань”). Спільна в них соціяльна заанґажованість і розкривальна сила того суспільного зла — у конкретному випадку ярма, яке було накинуте українському народові: в часи Шевченка царською Росією, в часи Симоненка — совєтською системою. Тут не місце входити в усі аспекти творчости Симоненка, зацікавлені можуть вдатися до вище- наведених праць, однак ми хотіли б бодай коротко зупинитися над постаттю жінки у творчості В. Симо ненка. У збірці "Лебеді материнства” (Київ, 1981) у розділі ’’Полум’я зорі” знаходимо немало прегарних поезій інтимної лірики поета, але потрясаючі вияв ляються ті вірші, які він присвятив конкретним жіночим постатям, взятим з живого життя тих років, що він їх провів юним хлопцем у рідному довкіллі, але напевно також жіночих постатей, яких він зустрі чав під час журналістської праці, коли об’їздив села Черкащини. Так постають перед нами сумні жіночі типи, такі як баба Онися, що втратила своїх трьох синів і самітна доживає старість (’’Страшнішого ж горя нема, /ніж те, коли старість мати/ в домівці стрічає сама...”), запрацьованої матері, що крутить під час війни важкі жорна, щоб прогодувати себе і сина і перебути лихоліття (”... Журливо мліли очі сумовиті, /і борошно,/ мов біла кров, лилось,/ це все було /в двадцятому столітті,/ що грозами над нами пронеслось...”), про тітку, що порається ціле життя коло печі, молодість і сила якої пішли за "димом” ("Піч”). Своє вбоге, але щасливе дитинство, багате на тепло і вирозуміння, що їх отримав від матері і діда, поет оспівав у поезії ’’Лебеді материнства”, що стала нині піснею. Від дбайливої матері зазнав він справжньої ласки, на яку такі бідні сьогоднішні діти. Схилена над його колискою, мати бачить його, як 6 НАШЕ ЖИТТЯ”, ГРУДЕНЬ 1993 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top