Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
школі, чому ще далі Сашко, коли має таке прек расне ім’я українського князя? Про це розка зується в книжці, яку подарувала йому тітка Ірина. Ніколи він не забуде минулорічного Різдва у Львові! Як спокійно й урочисто всі вони молилися при Святій Вечері! Розділили маленьку булочку, що звалася просфорою та бажали щастя і здоров’я для всієї родини. А які смачні різдвяні страви приготовила тітка Ірина: борщ з вушками, вареники, риба, кутя — було їх аж дванадцять! Він завжди буде пам’ятати ті три порожні тарілки зі засвіченими свічками, що горіли за душі бабуні й дідуся, які померли серед снігів Сибіру, і вуйка Олега (ім’я якого він носить), що загинув у рядах Української Повстанської Армії. Про все те розказала йому тітка Ірина. А по вечері почали приходити ко лядники. Які це були чудові діти — усміхнені, веселі! Приходило їх багато: хлопці і дівчатка, перебрані за янголів, царів, козу. Діти принесли зірку і маленький вертеп. Розказували, як самі його змайстрували. Це вперше Олесь побачив новонароджене Дитятко — Ісуса в маленькій бідній стаєнці. Про це в школі ніхто йому не розказував. Діти колядували, а Олесь і маленька Маша пробували співати разом з ними, але важко було їм розмовляти і співати українською мовою. Тоді тітка Ірина обняла його і Машу та сказала: ’’Марусенько, моя кароока україночко! ОЛЯ ГАЄЦЬКА ЯЛИНЦІ Ялиночко, ялиночко, Весела, запашна, У вільній Україні нам Ти сяєш мов весна. Яскравими лямпадами Блистиш серед діток І тихо шелест твій летить До неба, до зірок. А срібних зір промінчики Кланяються тобі, Яка краса — ялиночка На вільній вже землі! І янголи на висотах Різдвяний гимн співають Ісусикові в небесах! Він нас благословляє. Ми будемо до тебе і до Олеся писати листи, подаруємо книжечки. Ти не Маша, а Маруся, а братик твій не Сашко, а Олесь”. У день Різдва в церкві св. Юра під час величавої Богослужби діти стояли мов зачаровані, слухаючи прекрас ного хору, який співав коляди. При світлі пала ючих свічок і святих образів Олесеві хотілося співати і молитися разом з людьми. З того часу Олесь не мав спокою. Листи зі Львова приходили часто. Олесь старався вже поволі сам відписувати, хоч ще не зовсім чистою, але українською мовою — на втіху тітці Ірині. Він знав, що це замало. Книжечки від тітки прочитував по декілька разів, а потім розказував Марусі. Вона теж згадувала з ра дістю Різдво й питала маму, чи вони знову поїдуть до Львова на свята. — Ні, дитино! — сказала мама. — Цього року наші рідні зі Львова приїдуть до нас у Київ. Будемо разом святкувати, а тепер ви обоє допомагайте татові приготувати малий вертеп. Він — мистець і вже почав свою роботу. — Олесь, Марусю! — кликав тато дітей до своєї майстерні. — Ходіть, у нас цього року буде соборний Свят-Вечір. — А що таке ’’соборний”? — спитала Маруся. — Це радісний спільний, різдвяний вечір, який поєднує близьку рідню зі заходу і сходу України, — відповіла мама українською мовою. Рисунки Марти Томенко. ’НАШЕ ЖИТТЯ”, ГРУДЕНЬ 1993 31
Page load link
Go to Top