Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
— А ти вже ходиш до школи? — До другої КЛАСИ. — То ти вже знаєш трохи катехизм! Думаю, що мій батько, коли почув запит, на певно більше настрашився, як я. Бо мені ні трохи не було страшно. Коли чогось не знатиму, то Митро полит скаже мені. Адже від нього така якась дивна ласкавість б’є... А увечорі, як тіні підлиського саду затопили при- ходство, і в вікнах погасли світла, я закрався під хату, поглянути, чи не замале ліжко для митрополита. Адже, як я стояв біля нього в городці, то був йому саме до колін... Декілька років пізніше пізнав я, що не тільки діти, але й багато дорослих сягало Митрополитові Андреєві... до колін. РИМ Ватикан. Українські паломники, зібрані в синьо- золотій залі прийнять, ждуть на авдієнцію папи. Єпископ Іван Бучко, тоді ректор малої семінарії, уставляє всіх в підкову, подає останні вказівки. Якийсь молодий римський архиєпископ переходить швидким кроком довкола і оглядає, чи все в порядку. За хвилину, за дві, відчиняться бічні двері й палом ники побачать найвищого католицького достойника, наслідника св. Петра — першого керманича церков ного корабля. Нараз на сходах стукіт дерева об камінь, при тишені голоси — і в залю входить на палицях Ми трополит Андрей. З ним два наші духовники, що помагали Митрополитові вийти хворими ногами на третій поверх. Паломники розступаються, пропускають наперед імпозантну постать цілу в чорному, тільки біла бо рода сріблом сяє на чорній рясі, і волосся сніжним ореолом облямовує високе, порізане скибами дум чоло. Постать у чорному важко ступає, підпираючись костурами, підходить до папського стільця, що оди нокий стоїть під амарантовим балдахином, і стає з боку біля нього. Дзвін! Раз, другий, третій. Все завмирає в че канні. Але очі біжать від дверей, звідки має вийти Папа до місця, де стоїть Митрополит Андрей. Істо рична, незабутня хвилина. Ось за момент стрінуться два духовні мужі: Голова католицької Церкви і Ми трополит Андрей. Навіть не кардинал, звичайний архиєпископ, яких стільки на світі, яких не мало в Римі. Це відчувають паломники і їм приємно, і вони горді за свого митрополита, за отого чорного монаха зі срібною бородою. Відчиняються двері. З витягненими шаблями вхо дить папська ґвардія і уставляється по обидвох боках папського стільця, потім знову той сам молодий архиєпископ з двома питомцями. Щойно тоді повільною ходою, сам один, входить у залю Папа Пій XI. Всі паломники давно навко лішках, Митрополит Андрей похилений велет на костурах. Папа на хвилину пристає, окидає оком присутніх і спинає свій зір на Митрополитові. Під ходить до нього і вітається. Митрополит схиляє срібну голову перед маєстатом Вселенського Па- тріярха, а Папа обіймає велетенську постать наслід ника Митрополита Ісидора та Веньямина Рутського. Папа обходить довкола, де-не-де спиняється коло когось із паломників, питається Єпископа І. Бучка, хто це такий, і йде повільним кроком далі. А скінчивши обхід, підходить знову до Митро полита Андрея і каже принести для нього фотель. Небувала річ на збірних авдієнціях. Правда, на- зверх це викликане хворобою Митрополита; але для паломників — ні. Для них Митрополит Андрей гідний такого місця і без хвороби. ’’Невиспівані пісні” В-во Пластова Ватра "Бурлаки” Нью-Йорк, 1983 р. / / L. ЛІТЕРАТУРНИЙ КОНКУРС ’’БАБУНЯ НАШОГО ЧАСУ”. 43-ій Відділ Союзу Українок Америки — організатор Літературного Конкурсу ’’Бабуня нашого часу” — повідомляє, що до визначеного терміну — ЗО вересня 1993 року — надійшло на конкурс 55 творів. Твори надіслано з Америки, Канади, Західньої Европи й України. Жюрі конкурсу, що до нього входять д-р Лариса Онишкевич, проф. Леонід Рудницький і Марта Тарнавська, вже почало свою працю. Організатори сподіваються, що в січні 1994 р. будуть проголошені підсумки і приділені премії, що їх фундаторами є д-р Микола Ценко і д-р Олексій Ценко з Філядельфії. Рішення жюрі буде оголошене в українській пресі. Автори нагороджених творів отримають особисті повідомлення. ’’НАШЕ ЖИТТЯ”, ГРУДЕНЬ 1993 9
Page load link
Go to Top