Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
Д ня 27 вересня 1987 р. відійшла у вічність по тяж кій недузі на 93-му році працелю бного життя, довголітня від дана членка 33-го Від. С УА бл.п. Марія Янів. "Господь кріпость моя і пісня..”. Оці слова П рокім ена були провідною зорею тернистого життєвого шляху Покійної. Тільки тим м ожна пояснити, що та тендітна ж інка-м ати страдниця не впала під тягарем, не зломилася як берізка, що у наш ому народі символі зує тяж ку жіночу долю . Народилася бл.п. П окійна Марія як найстарш а зі 6-тьох дітей М ихайла і Ангелини з М анів М ахницьких 12 трав ня 1895 р. у Львові на Знесінні. Д ом а дістала дбайливе релігійне виховання. О дна сестра була монахинею , а най молодший брат членом підпілля. Д о бробут, який запевняло будівельне підприємство батька не звихнув моло д ої М арії, а підносив до висот. Закін чила Учительський Семінар, а з вибу хом війни санітарний вишкіл і під час відступу московського війська стала до праці, несучи поміч і улегш ую чи тілесні і душ евні терпіння раненим. В 1918 р. переживає змінні щастям листопадові дні Львова і подається на різні позиції ф ронту. То ді побувала тако ж в Сокалі на вулиці Ш аш кевича, де був шпиталь і всього кілька хат дальш е меш кала з нами маленькими трьома дітьми моя мама по виїзді зі занятого вже Галлєром Угринова. Т р а гічний був відступ українського вій ська зі Сокаля. Брак транспорту і рук до праці. П окійна була не тільки при ранених, але мусіла тако ж заладову- вати амуніцію на вози. І подалася з УГА на схід у вимріяні сторони Украї ни, та не так як хотілося. С еред неви год, б р аку в ід п о в ід н о го знар яд д я, бандажів і ліків у холоді і голоді діли ла долю і несла розраду тим, що вою вали на три ф ронти, а тиф, що десят- кував молодий квіт України не минув і Покійної. В часі переходу на Захід, ко ли працю вала в т.зв. ’’летю чці” (малий ш питалик) пізнала д -ра Ю рія Янова і з ним п о в ін ч а л а с я в С та н и с л а в о в і. Брала участь у Зимовому поході, який закінчився трагічно на річці Збруч роз зброєнням сою зникам и поляками. Цей день назвала П окійна пеклом. За тим приходять жахливі табори інтернова них: Ченстохова, Щ епю рно і Каліш . Т у р б о та за нем овлятко , яке мало побачити в таких обставинах світ, зганяла сон з очей і ворушила уста у м о л и тв і. П о т р у д а х в д а л о ся ви- д істатис я з м ал ен ькою М ір о ю до Львова до мами. Батько вже не жив. І знова удар. Чоловік не дістає дозволу на лікарську практику, виїж дж ає до Чехословаччини. Хоч як тяж ко самій зносити польські ш икани, виховує д о ню і не забуває потребую чих. О п іку ється політичними в’язнями — моли тва дає їй силу витривати. З вибухом 11-ої світ, війни в 1939 р. через річку С ол окію і Краків дістається до чоло віка в Брні і зараз ж е включається у працю Громади і О УН . З наближенням ф ронту подається з родиною на захід. Т а б о р и А вґсбург, М іттен вал ь д , д е вклю чається у працю О .У .Ж ., якого стає секретаркою . В Америці зразу побувала в Боф ф ало, а 1955 р. родина осіла в Клівленді. Т ут стає членкою С У А Від. 33-ий, якого в році 1966 була головою , а 1967-го очолила О кр уж н у Управу. Брала участь на Конвенції в Чікаґо. З а її головства постав Відділ 12-ий. В році 1978 у 50-ліття л исто падового зриву наділено П окійну по чесним членством В ід діл у. Голова Відділу Іванна Ш карупа у прощаль ному слові сказала: ’’П окійна відзнача л ася гл и б о к о ю р е л ігій н іс т ю , все усміхнена, лагідна, обов’язкова і по слідовна. Ж аль і см уток огорнув чле нок 33-го Відділу. Відійш ла визначна гром адянка, патріотка, учасниця виз вольних змагань, прикладна членка, віддана праці для своєї організації і Українського Н ароду. Груд ка землі України з могили П атронки Відділу Лесі У країнки в Києві, хай нагадує Т о бі, Д оро га П одруго, ту Батьківщ ину для якої Ти трудилася, та була готова віддати життя. А м ериканська земля, в якій спочине Твоє тіло хай буде Тобі легкою ." П окійна була добра лю бляча мати і бабуня. Надзвичайно працьовита, точна і солідна. Д уж е товариська і приємна у співпраці. Н іколи не відчу валося різниці віку. Старш ування не було її ціхою . Натомість ціховало її зав ж д и хо тін н я йти вперед, щ ось творити. Зробім це, зробім те — і вже плян готовий і дія в русі. Вміла пере конувати і заохочувати без натиску. І так за її головства О кр уги відбулися найчисленніш і З'їзди і Конф еренції. Пробувала П о кійна і пера у поезії, головним чином про долю вояків, їх б аж ан н я, тугу, тер п ін ня і см ерть далеко від рідних. Це було близьке її серцю . П оза С У А була П окійна з чолові ком членами О б ’єднаня Бувших Вояків Української Армії, брала участь в ім презах і Гром адських Комітетах. Була ревною параф іянкою останній час церкви св. Й осаф ата. Чи не одинока під час відвідин св.п. Є п иско па Стаха, протиставилася дії беш кетників. Н а л еж ала до Апостольства М олитви та помагала робити вареники доки стало сил, щоби придбати ф онди на по треби церкви. Працьовита, як та пчіл ка. Все м ож на було на неї полягати. Це наш вояк, і ми С ою зянки були гор ді та раділи, що між нами мали учас ницю визвольних змагань, яка була готова віддати життя за наш ідеал за наш у спільну ціль. П о кійна одерж ала відзначення старш ого д есятника УГА. У заздалегідь вишитій П окійною червоними маками сукні, з ком батан- ською ш апкою біля голови, з грудкою рідної землі на серці, галузкою черво- ”НАШЕ ЖИТТЯ”, ГРУДЕНЬ 1987 23 ПОСМЕРТНІ ЗГАДКИ
Page load link
Go to Top