Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Світова Федерація Українських Жіночих Організацій ЧИСЛО П’ЯТЕ Право на вшанування ДВАДЦЯТЬТРЕТІЙ РІК ВИДАННЯ XVI. КОНВЕНЦІЯ СУА У дня 21—23. травня 1971 р. відбулась у Кергонксоні на осе лі УНСоюзу XVI. Конвенція Со юзу Українок Америки. Проходи ла у приявності 112 делегаток, 25 членів Гол. Управи й около 90 гостей. Програма Конвенції по явилась у квітневому числі Н. Ж., отже всім читачкам відома. Конвенція проходила під зна ком роковин Лесі Українки. Га сло Конвенції було взяте з її по езії „Досвітні вогні“, програмова доповідь оперта на її творчості, мистецька програма бенкету була їй присвячена. Ірина Пеленська у своїй промові „Леся Українка, як жінка у творчості і в житті“ зро била постать поетки більш зрозу мілою. Навіть пам’яткова книга Коневнції подала її обличчя в надхтненній інтерпретації мист кинь Д. Казанівської і Т. Кравців. Провідна думка Конвенції про явилася у двох промовах Конвен ції і в дискусійних лавах. Дарія Ярославська у своїй промові „О- борона української культури в роковини Лесі Українки11 з’сувала найбільшу вимогу до української жінки на цьому етапі нашої істо рії. Це є боротьба за збереження і вдосконалення української мови в Україні і на нових поселеннях. Ця вимога проявилась на двох па. нелях — молодечому й виховно му — в конкретній формі. Її роз горнули потім у дискусії і вине сли у резолюціях. XVI. Конвенція СУА виявила ряд нових облич і індивідуально стей. Приємний факт, що молоде покоління вливається активно в ряди СУА. Поважне було також число давніх емігранток, що Со юз Українок Америки заснували. У цьому єднанні жіночих сил ле жала ще одна позитивна прикме та Конвенції. З кінцем грудня 1970 р. Секре- таріят Світового Конгресу Вільних Українців проголосив 1971 рік — роком Лесі Українки. У дальшому розвитку подій цей же Секрета- ріят -— спільно з Світовою Феде рацією Українських Жіночих Ор ганізацій -— створив Почесний Комітет із представників наукових, літературних, мистецьких і гро мадських установ для вшанування цих роковин. Засновано також Ді ловий Комітет, що мав би подба ти про відзначення цих роковин у різних країнах і приготувати від повідний матеріял. Від того часу проминуло кілька місяців. Вшанування Лесі Україн ки розгорнулось у різних країнах нашого поселення. Крайові і міс цеві організації і товариства від бувають святочні академії й ім прези в пошану нашої поетки. А Діловий Комітет урухомив підго- тову до ювілею в різних своїх сек торах — академічному, літератур- но-мистецькому, драматичному і молоді. Підготовляються наукові конференції, присвячені творчості Лесі Українки, літературні симпо. зіюми по університетах, літератур ні семінарі для української універ. ситетської молоді з читанням і а- налізою творів Лесі Українки. Вже й не згадуючи про підготову юві лейних матеріялів для краєвих ко мітетів, монтажу для театрів і ін сценізацій і мандрівну виставку фотокопій та ілюстрації видань Лесі Українки. Отже здається наш громадський, науковий і мистецький світ поста вився з увагою до цих роковин і підготував їх ушанування. Того всього не доглянув п. І. Демиден- ко в ч. 80 „Свободи" у своїй стат ті ,,Не збіднюймо Лесю Україн ку”. Там висунено ряд закидів до цього святкування, що з деякими з них можемо погодитись. Та одне з основних його замітів є, що свят куванням роковин Лесі Українки займається майже виключно жі ноцтво. Слідує довге обгрунто- вання проти цієї „жіночої моно полії" на Лесю Українку. Мовляв Леся Українка могла б підтриму вати існування жіночих організа цій, лише для боротьби за рів ність, але не для „ведення від окремленої культурно-громад ської, виховної чи харитативної роботи". А на доказ цього став лення Лесі до призначення жінки у суспільстві навів її вислів у ВІД ПОВІДЬ бабуні, коли та висловила жаль, що у їх родині народилася дівчинка, а не хлопець: „А хіба дівчина не людина?" Тими ж словами можемо відпо вісти шановному авторові. Коли Світова Федерація Українських Жіночих Організацій спільно з Секретаріятом СКВУ дала ініціяти ву до створення Комітету вшану вання поетеси, то в неї було од накове право на те. Мабуть це право признав також Секретаріят СКВУ, коли запросив на голову Почесного Комітету Ізидору Бо- рисову, сестру Лесі Українки, а на голову Ділового Комітету мґр. Ірину Пеленську-Пасіку, літерату рознавця. Те саме можна сказати про ті комітети місцевих жіночих організацій, що в різних наших осередках влаштовують академії чи свята в честь нашої поетки. Хіба жінки не люди, а жіночі ор ганізації не є таким самим чин ником, у громаді, як інші орга нізації ? Погляньмо на цю справу ще з одного аспекту. Коли хотіли б ми провірити, які громадські чи на укові установи до тепер найбіль- НАШЕ ЖИТТЯ — ТРАВЕНЬ, 1971 21
Page load link
Go to Top