Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44
Святі ходять стежками (Закінчення) Марта Калитовська Христина Камінська, студентка Мері- ґров Каледжу в Дітройті, у своєму улюбленому одягові з околиць Горо- денки, що його прислала їй тітка з України. Ця світлина була поміщена в недільному магазині, додатку до ді- тройтського щоденника „Фрі Прес“, разом із довгою статтею про Україну під наголовком: „Дарунок старого краю Дітройтові". Зміст статті був написаний на підставі розповіді Хр. Камінської репортерові „Фрі Прес“. Христя виказала небуденне знання української історії й її сучасних про блем. Вона є одною з найкращих студенток свого каледжу, членкою хору „Трембіта", а як старша пла- стунка займається головно виховною діяльністю з новачками. НАШЕ СПІВЧУТТЯ Бувшій голові Окружної Ради СУА в Рочестері п-ні Софії Онуфрик скла даємо вираз нашого глибокого спів чуття з приводу смерти її найдорож чої неньки бл. п. Катерини Маланюк, а замість квітів на свіжу могилу пе ресилаємо 5 дол. на прес, фонд Н. Ж. Окружна Рада СУА в Рочестері Коли ми виходимо райком на вулицю, сеньйора Анна розкладає руками й невпинно повторяє „Сан- те Дам’я'но“. Є момент вагання. Так як і в житті — перед нами роздоріжжя. Та сама єдина, як ,нам видавало ся, вулиця, роздвоюється. Ми мо жемо піти до центру міста, де більше малих вуличок і де, «а ма ленькій площі церква з клясич- ним фронтоном (давня святиня Мі- нерви) і де археологічний музей на місці розкопок —- у старих термах біля форуму. В мені бу диться цікавість археолога. Але Роман тягне тепер у сторону св. Дам’яна. Може тому, що вуличка виходить вже поза місто старою міською брамою, може тому, що зеленіють оливки, а від піль залі тає легіт, може тому, що дорога біжить у «их поміж піль, а потім збігає чорною лінією кипарисів до Санте Дам’яно. І напевне ще й то му, що тудою ходив св. Франціск. Я добре уявляю: він іде босий з невеликим кийком у руках, у пла щі зшитому з куснів матерій і очима часто зведеними до неба. Часом він зупиняється, заговорить до 'пташок і продовжує. Так аж до манастиря. І ми сходимо тією самою до рогою вни'з аж до церкви. Тіль ки ж сама церква нас розчаровує своїм видом іззовні. Вона нагадує ззичайний будинок із кількома асиметричними вікнами і коли б не манастирське піддашшя під ар ками — ми не вгадали б, що це тут. Але це тільки перше вражен ня. іВідхиляємо одні двері і кіль кома східцями спускаємося вниз. Стара романська церква з XI віку. Одна нава з почорнілим пів-готич- ним склепінням, з простими ро манськими колонами, над абсидою почорнілі фрески з XI віку, за престолом перехід у манастир. І над престолом копія візантійсько го хреста, з якого Христос заго ворив вперше до св. Франціска. Візантійський хрест з 12. віку чи не найкращий, що його довелося мені бачити. Хрест мальований ра дісними кольорами з перевагою жовто-вогнистого. Під розп’ятими руками стоять постаті, як звичай но, але вони маленькі, тоді коли тіло Христа і непропорційно тон кі руки домінують. Грецька голо ва з заростом навкруги лиця і довгим волоссям, що символічно роздвоєне трьома пасмами на обо^х 'плечах. Виразні очі і брови, і в погляді стільки виразу, стіль ки смутку і стільки величі, що справді цілий світ поклав свій тя гар на плечі Христа. Опигінал то го величавого хреста находиться в церкві св. Кляри. А в маленькій капличці інший дерев’яний хрест, але той з 17. ві ку і рівнож великої краси. Скло- нена на руку, молода голова Хри ста, обвита густим терневим він ком і немов би жива. Вираз лиця міняється, лагідність чергується з терпінням. Щ е раз переходимо навою. Ось вікно, 'на якому залишив св. Фран ціск гаманець із грішми, призна чений на відновлення церкви. Ви ходимо на критий ґанок і ось пе ред нами маленьке манастирське подвір’я. Під дахом літають ла стівки і здається, що вони є тут постійними мешканцями. Заходи мо до старої їдальні з .простими дерев’яними столами. Тут збира лися перші кляриси, а може й тут залишилися сліди святого? По середині подвір’я сліди давнього водограю, пільні квіти. Все тут вдержане в да'вньому стилі і час, що поклав свої руки на те, охо роняє від зайвого налету модер ного життя. Роман сидить на дерев’яному ґанку і споглядає ластівок. Я зди вований, що він мовчить. Чи може обох нас розлінивило сонце? І нагло в той спокій 'вдирається шум авта. Чи треба дивуватися? Перед нами з’являється молодий чорнявий хлопець і пропонує під везти. Він говорить швидко і мило посміхається. І коли ми вперто ви махуємо заперечливо руками, він зовсім збентежений і ‘не розуміє. Він не може зрозуміти, що ви їздити нам звідси автом —- це не „не го д и т ь ся а л е просто зовсім безглуздя в травневий день. Тоді він починає переконувати, що по- 4 НАШЕ ЖИТТЯ — ГРУДЕНЬ, 1963 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top