Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44
Наше інтерв’ю На привітання збірки Проминуло вже одинадцять ро ків від появи книжки „Буря над Львовом" По довгій мовчанці ав торка її, іМарія Струтинська, по дарувала нам невеликий томик о- повідань. Перегортаючи книжку находимо там давні, недавні і ціл ком свіжі речі. Отже, в творчій праці письменниці не було пере бою. Стараємося найти хвилинку ча су для зустрічі й розмови. Адже поява книжки — це радісна подія в житті письменника й її треба привітати. Почалося від пригадки нашої першої зустрічі в літературно- мистецьких колах Львова, куди Марію Струтинську ввів її пок. чоловік, Михайло Струтинський, сам добрий знавець літератури. Він перший в Галичині дав аналі тичну статтю про Тичину (в реда гованім ним же журналі „Життя і Мистецтво") і був ініціятором видання одним томом кількох збі рок поета. Більше року в помеш канні Струтинських жило подруж жя Загарів-Морська, двоє видат них діячів сцени, тут часто пере бувала Ліна Федорович-Малицька, частими гістьми були Петро Хо- лодний-старший, Юрій Магалев- ський, Павло Ковжун, свої сонети читав тут уперше Басиль Бобин- ський. Марія Струтинська була тоді молодою журналісткою, про літературу не було ще згадки. — Стривайте, моя перша стат тя — після одружіння — це була стаття в жіночій сторінці ,,Діла“, де я переглянула книжку Віктора Марґері'т-а про... розводи. Ста ренький отець Стефанович сказав з того приводу, що він дивиться на небо за особливими знаками: жінка тількищо вийшла заміж і вже пише про розвід! Але мій чо ловік прийняв це з більшим по чуттям гумору. — З того часу я містила стат ті в щоденній пресі. Десь, здаєть ся 1924 року була друкована під валом у ,,Ділі“ моя велика стаття про Н. Кобринську. Як дальший етап іможу назвати жіночу сторін ку в ,,Новому Часі“, що я вела в 1934 році, до і після Світового Конгресу Українок у Станиславо- ві. Окрім сгаттей на теми жіно чого руху я давала там коротенькі нариси з ділянки культури побу ту, що їх можна б уважати моєю першою спробою екскурсії в бе летристику. — Досвід з тією сторінкою за знайомив мене з жіночим чита чем. Це пригодилося мені в орга нізаційній праці Союзу Українок, в якого Головному Виділі я зай мала різні пости. Врешті в 1936 р. я стала редакторкою другого, по руч „Жінки", журналу організа ції, а саме популярного місячника ,,Українка" Вибух війни припи нив його. — Але найбільше задоволення дала мені редакційна праця при журналі „Наші Дні", що .виходив в роках 1941-1944. Це був місяч ник літератури і всіх ділянок ми стецтва — і важко мені тепер на звати щось подібне для порівнян ня в нашій чи чужій пресі. Львів був тоді поважним культурним центром, завдяки Літ.-Мист. Клю- бові, Театрові Драми, Опери й Ба лету, жвавому рухові у Спілці Образотворчих Мистців, а насам перед завдяки приїздові з цен тральних земель численних видат них діячів культури, що збагачу вали цю атмосферу. Оте згущене інтелектуальне життя й відбивав наш журнал. Справді, річник „Наших Днів", що його дістала редакторка вже випадково, на чужині, свідчить про його вартість. Світлі імена, цікаві проблеми, майстерні відгу ки й ота мерехтлива повнота життя, що б’є з його сторінок, ка жуть і про працю редакторів. Дар ма, що країною потрясало тоді воєнне лихоліття: туга за повно тою культурного життя дала се бе пізнати і в тих малих можли востях — і воно дає ясну надію на наш розквіт у часі незалежного існування. Але вертаймося до літератури. У новій збірці оповідань перше датоване роком 1935. Невже з то го часу письменниця почала свої літературні спроби? — Навіть раніш. Перше моє більше оповідання, написане з по чатком 30-тих років, було друко ване аж у „Бечірній Годині" під моїм дівочим прізвищем. („Серця двох", Марія Навроцька). Інше, „Очі", було тільки до половини надруковане в „Новому Часі", че рез цензуру. В цьому місці я зі зворушенням згадую пок. В. До рошенка, який дуже турбувався, що до цієї моєї збірки не увійде моє оповідання „Паростки", дру коване в „Наших Днях“ і навіть старався добути його мені. Воно, як і оповідання „Передача" мають уже воєнну тематику. Дальші на писані вже на еміграції. Це все клаптики передуманого, пережи того й баченого у моїй мандрівці по чужині. Справді, ці оповідання, немов на фільмовій стрічці передають факти й події нашої воєнної і по воєнної дійсности. Найширший свій вираз найшла вона в повісті „Буря над Льво вом" Перший її том ,,Весна восе ни" вийшов у 1944 р. накладом Українського В-ва в Кракові. Тут перевидало це В-во „Київ", до лучивши другу частину „Сіре і Червоне" Як в оповіданнях, так і в пові сті (>М. Струтинська вважає її за повістевий репортаж, але жаден з видавців не хотів погодитися на такий підтитул) пробивається оте блискавичне дихання нашої доби. За цим поспіхом картин і ситуа цій немов відсунений на дальший Марія Струтинська у /—"— ” M°rin ’■gently published a volume of short stories.
Page load link
Go to Top