Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Відважні батьки У мене в садку живе білка-ви- вірка. Кілька літ вона виводить малят і користується з повної свободи. Часом дістає від мене ще й горішки або сухе тістечко. Стала вже така відважна, що з рук бере поживу. Не боїться лю дей. Отож та сама білка виявила себе жорстоким і поганим звірят ком. У мене в садку поселилася чу дова пташинка, вся червона. Сам- чик має чубок на голові, а самич ка дещ о менша, також червона, але не така велика. Пташинка гарно співає й пошанована в ці лому стейті Огайо. Звуть її ..кар диналом'1. На галузках срібної сосни мала ця пара кардиналів гніздечко. Я бачив, як пташини, спершу обе режно, а потім зовсім відважно, носили різних комашок для своїх трьох діток. Мене вони не боялись. Я нераз підходив до гніздечка, розсував галузки й бачив, як пташенята роззявляли ротики. Вони думали, що то прилетіли мама або татко. Для малих пташенят — одна пра ця — багато їсти... По праці я сідав коло гніздечка й здалека придивлявся, як батьки дбають про своїх дітей. Та одного разу побачила білка це гніздечко, зауважила там ма леньких пташат і коли не було батьків, кинулась на них, схопи ла у свої передні лапки й погриз ла їх. Не встиг я підбігти, щоб урятувати маленьких кардиналів, як білка вже була високо на де реві. От тобі й білка! От тобі й вдяч ність за мою гостинність! Невдяч не звірятко! Не варто його дер жати в садку. Великий шкідник маленьких пташат, окрім того білки поїдають також пташині яєчка у гніздах. Але я побачив також, яку від вагу проявили мамо і татко — кардинали. Як побачили білку, кинулись на неї і стали бити її своїми дзьоби ками. Які відважні, які безстрашні ці пташини! Вони не думали за себе, за своє життя, вони гнали свого ворога, що загриз і поїв їх діток. Кидалися на білку з двох боків, дзьобали її ззаду, а білка втікала від них. Побігла під дерево, потім вискочила на дерево, а кар динали за нею, аж білка схова лася в дупло дерева. Я оглянув порожнє гніздечко кардиналів. Батьки покинули мій затишний садок і, певно, будуть шукати іншого місця. Вуйко Квак МИХАСЬ-НЕВДАХА і У невдатного Михася — Школяра — Олівець знов поламався, А пера Взять забув. Ну, чим писати? От біда! Треба знову позичати В сусіда. А сусід Микола Вутько Не дає. — Ти не буть таким забудьком, Май своє. Малощо Михась не плаче Сидячи. Тут вже час рішать задачу — Хоч кричи... — Пане вчителю, пробачте, В мене... ось Олівця нема й стругачки... 3-заду хтось Засміявся. Регіт в клясі: — Ну, й Михась! Це таке в того Михася Кожний раз. І сказав усім хлопчина: — Відтепер Буде повна вся торбина Олівців, Стругачок, Пер... А другого дня в клясі Знов гуло: Олівця й пера в Михася Не було... 1961. Петро Кізко ВЕСЕЛІ МИШЕНЯТА Спали в хаті мама й тато, А веселі мишенята Повзували черевички І побігли до водички! Грає хвиля хлюп-хлюп! Черевички туп-туп! Як же гарно мишенятам Без матусі і без татка! Та, налившися водички, Геть розлізлись черевички: Мишенята скачуть босі, Аж померзли гостроносі! Скачуть, скачуть, скок-скок! А зубоньки цок-цок! Ой, невесело гуляти Без матусеньки й без тата! Як додому бігли босі, Я зустрів їх на дорозі: Поскакали скок-скок-скок, А зубоньки — цок-цок-цок! Л. Полтава НЕОБАЧНИЙ КОТИК Котусю-ноточку, а де т» ходив, мочив свою спинку і лапки брудив? Не треба в негоду ходити в садок, ніколи не можна лякати пташок. А мишка у нірку втекла від дощу і дітям сказала: „Надвір не пущу!” Не вийдуть з нори мишенята руді, Чого ж ти бродив на стежках по воді? Накинуть на спинку плаща не схотів, казав, що плащі для людей, не котів. Тепер не бруди кожушка й подушок, сідай біля грубки, суши кожушок. Г. Чо. НАШЕ ЖИТТЯ — ЖОВТЕНЬ, 1962 23
Page load link
Go to Top