Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Яка Ваша думка? ЧОМУ НЕ ВХОДИМО У СВІТОВУ ПРЕСУ? Мені подобалась нотатка „До вкруги балету Мойсеева11 в ч. 6 Н. Ж., де подаєте голоси амери канської преси та видатних укра їнців. Це дуже цікаво й потрібно. Мені хотілось би, щоб такий роз діл продовжувався. Ви могли б там обговорювати г оцінювати найно віші та сенсац’йні „події дня" чи нові книжки. Це повинно торка тись тих книжок, які нас, україн ців, чіпають у якийсь спосіб і ми повинні скупити на них свою ува гу. Наприклад, я давно читала „Андавський міст“, а тепер про читала рецензію Ганни Черінь, що майже зовсім згідна з моїми дум ками (Молода Україна, квітень 1958). А от читаю нарис Христини Гічкінс “One Life—Tw o W orlds” у “R eader’s D igest” із червня ц. p. Там вона оспівує геройства й хо робрість польських вояків, у тому числі свою, сестри та бсата. Та не в тому річ. Оцю „хоробрість" усі знаємо з часів останньої війни. Та як вона з цим слабеньким нарисом пролізла в „Рідерс Дайжест"? її писання прочитають міліони. Це ж велика пропаганда в користь Поль щі. І бере мене жаль і заздрість — маємо кращих письменниць, які пережили більші муки і яких жит тя не мало такого „геппі енду“, як у .,Кшисі“, що її вітав англійський король та вийшла заміж за амери канського полковника. Вони мо гли б описати свої та свого народу страждання кровю свого серця, зворушити, захопити читача, вмі стити свій твір у журналі з міліо- новим тиражем і зробити собі й Україні велике добро. Та цього не бачимо. Чому? Ганна Черінь пише у своєму вірші „Українські жінки — своїм чоловікам", що „в музеї струхла вже Марина Мнішек". Ні, вона це струхла, вона ожила в постаті Кшисі, що здобуває для Польщі розголос (та десь певне й гроші для себе). А от перед моїми очима “S atu r day Evening- P o st” з оповіданням Н. Нарокова (а насправді Марчен- ка) з ,,російського' підсовєтського життя" з чекістами, тортурами ітд. під заг. “The Chains of F ear” . Ч и таю це і думаю, куди цьому нари сові до „Саду Гетсиманського" Багряного і ,,Темноти“ Самчука? А от знайшов не тільки доступ до редакції, перекладачів, а ще й ряс ні, кольорові ілюстрації... Коли ж то нариси наших письменників зявляться на сторінках американ ських журналів з описом україн ських страждань, українських кривд? Хто і коли проголосить це світові з; сторінок чужинецьких, широко знаних і читаних видань? Маряна Мельник Сан Франціско * Розуміємо Ваше негодування. Напевне ніодин із підсовєтських народів не перейшов стільки жор стоких експериментів, що Укра їна. Напевно ніхто не може сказа ти стільки правди про цей режим, що український письменник чи журналіст. А проте нашими голо сами користуються дуже мало в описах підсовєтських подій. Це може мати різні причини. Однією з них є напевне інше на- ставлення до життєвих явищ. Жит тєве темпо тут не дає довго зосе реджуватись на одному. Західня людина не любить довгого опису терпінь, а добачує в них тільки труднощі, які треба перебороти. Оце треба мати на увазі, коли хо чемо увійти з нашою тематикою у світову пресу. Також політична конюнктура допомагає або стримує популяри зацію різних явищ. Цікавий при клад такого подала Мілена Руд- ницька в нарисі „Боротьба за прав ду про великий голод" („Свобо да", липень 1958). Там показано, як політична конюнктура допомо гла совєтам затаїти правду про „організований" голод, помимо того, що світ про те добре знав. А ця конюнктура й тепер нам неприхильна. Є численні круги, для яких Україна й її проблема тика, є явищем небажаним і вони стараються її промовчувати. Це великій мірі утруднює просування наших матеріялів у чужу пресу. Пригадуєте, як той же сам “R eader’s D igest” викреслив із спогадів Нобла всі згадки про у- країнців у Воркуті? Це ще не велике лихо. Нас про мовчують не тому, що нас немає, або що ми незначна величина. Тоді нас узагалі не завважували б і не було б цієї „тихої змови“ проти нас. А власне тому, що ми є си лою, яка росте й кріпне, то це узброює проти нас певні круги. Адже трапляються випадки, коли нас не можуть скреслити чи пере скочити. Коли Перла Места опи- вала свої враження з подорожі по Україні, то її твердження, що у- країнці відмежовували себе від москалів, американська преса вмі стила (тільки „Новое Русское Сло- во“ пропустило їх). Також опис України у книжці Ґантера „Інсайд Раша“ таки появився, бо походить із пера авторитетного журналіста. Та Ви журитесь тим, як проло мити цю перегороду? Звісно, це не є легка справа. Світ преси й ви давництв — це окреме середови ще, яке треба здобути. Вивчаючи його вимоги, здобуваючи звязки, відкриємо собі до нього дорогу. Наш науковий світ уже розпочав акцію, випускаючи щораз більше книжок англійською мовою про Україну. Англійське видання „Ти гроловів" Багряного доказує, що вміємо проникнути і в літератур ний світ. Коли матимемо в журна- лістичному світі прихильних нам людей, або коли вирядимо туди талановиті одиниці з нашого се редовища, тоді й наша тематика увійде туди. Треба памятати про те, шукаючи звязків чи спрямову ючи нашу молодь на студії. Це праця на дальшу мету, але дасть певний вислід. Тому нехай Вас не лякає хвиле вий успіх Христини Гічкінс. Ганна Черінь протиставила Марині Мні- шек визначних жінок українського середовища. Не згадуючи україн ських провідниць, признаєте, що становище Марусі Бек має більшу питому вагу в американському світі, як осяг „пані полковнико- вої", дарма, що її вітав англій ський король. Маруся Бек стисну ла вже руку неодного голови дер жави. Редакція Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top