Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44
Як маленьке, маленьке яблучко стало великим Це було маленьке, .маленьке яблучко. Серед других яблук, що росли іна гіїлоічкаїх розложи стої старої яблуні, воно було найменше. З заздрістю погля^ дало іна своїх братків їі сестри- чо>к. --- Яікі ВОНИ .великі:, ТОВСТЄНЬ- кі, румяїні роісту/ть! Ніколи мені Біда 'була Квочці-мам-і з най меншим її дитятком! Кілька- раїзіїв на день воно гу билось: або на .вулицю вибі жить крізь щілину у паркані, або в кошиїк якийсь залізе, або забіжить у хлів' до корови. Бід на Квочка-міама! Скільки вона 3 ним натерпілась! Одного разу трохи не помер ла з іпереляку, побачивши свою дитину біля корови Лисіки. Ад же Лиска могла роздавити ма леньке курчатко, зробивши о- дин тільки крок... Бідна, бідна Квочка-імам а! Кожного ранку, виходячи з дітьми на по двір я, воїна повча ла їх: — Ко-ко-ко-кожний з вас му сить ходити біля м.е«е. 'НІКО-КО- ко-коли не забігайте в хлів до Лиіски, бо вона дуже легко мо же вас роздавити! своїми всли- 4 езн им и н огами. Ко-ко -ко -ко - рова не любить, щоб її турбу вали. Не залазьте їв той ко-ко- кошик, що стоїть біля воріт: його зовсім несподівано може візяти дядько Семен і поїхати на базар. Тоді ви обоївіяізко-ко- ково загубитесь по дорозі. Всі семеро курчат уважно слухали мамині слова і завжди про них паміята-ли. А наймен шеньке, восьме, забувало про них, яік тільки вибігало на по- двіря. Багато разів на день д о бо д и л ос я жур итиіс ь Квоч'ц і - мамі: — Куд-куд-куди воно знову поділося, неслухняне курча ? іКо-ко-ко-коли вже воно, на решті, порозумнішає? І ось одного дня сталася при не бути таким! — сумно думало- воно. Прибігли до садочку діти, за глядали на іяблуню. Вісе вишу кували собі найкращих яблу чок. Наближалося сівіято Спаса. Кожна дитина хотіла віднести посвятити в церкві своє -яблуч ко в той день. Діти намічували года, після іякої неслухняне кур ча віже завжди пам'ятало про ■матусину науку. Гуляючи по подвірю, воно залізло в кошик, що стояв біля воріт. Саме в той кошик забо ронила іКвочка-мама залазити. Але неслухняне курча, як і ра ніше, не звертало великої уваги на мамині* слова. Залізло собі в той кошиїк, лягло на щось мяке і... задрімало. Коли ж прокину лось, то зразу ніяк не могло зрозуміти, де воно -і що з ним робиться? його увесь час трусило, ки дало з боку іна бік і воно ніяк не могло стати іна. ноги. Страш но стало курчаті... — Ці-і-ііп! Ці-і-ііп!... — голос но заплакало воно. На щастя, його' плач почув дядько' Семен, який ї'хаїв ііз ко шиком іна віелосиїпеді1 в сусіднє село. — А-а, це ти тут, неслухняне курча-! Яке ж ти нерозумне!... Ще трохи, і ти впало б на шлях. — Ці-і-іп... — почулося жа лібно з кошика. — Добре, не плач, я відвезу тебе до мами. Тільки гляди, ні коли більше не залазь до ко шика. Він повернув в-елосипеда на зад і привіз неслухняне курча на його рідне подвіря, де його вже давно шукала заклопотана мати. — Ціїп! — радісно вигукнуло курча і побігло до мами. Від того дінія воно стало дуже чеміним, слухняним і ніколи не залазить до кошика, в якому набралося стільки страху. Діма яблуЧіКО', яке кож не з них х о т і ло зірвати того дня. А малень кого яблучка ніхто не помічав... — Оце на самому вершечку моє! — сказав Миїхаїйлиік. — Я сам поліізу його рвати... — А це на третій гілцііі, пра воруч, моє! — вирішила Ма рійка. — А моє буде на другій гілді ліворуч! — підстрибнув, шар паючи гілочку, ім.алий Юрко. А маленька О рис я су мін о мов чала. Вона не могла знайти для себе яблучка. їй трудно- було побачити горішні віти, а нижчі: були пороіжнііі. Тільки наше ма>- леньке, маленьке яблучко захо валось іпіід лиіотяічком на нижній гілочці. (Воно почуло дитячу розмову та й виглянуло з-під листя. — Ну, а ти, Ориісю, знайшла собі яблучко на> сівіято Спаса?— запита© Орлюю Михайлик. Дів чинка почервоніла і вже хотіла сказати „ні“, коли раптом по бачила маленьїке яблучко. — Оце... моє... — віїдпоівіла воїна- тихенько та показала на ше маленьке;, маленьке яблучко. — Оце? — перепитав (Михай- лик. Від здівипнув плечима. — Таке маленьке й зелене? Ніколи воно не буде готове до свята Спаса! 'Ориіся стояла та очима пов ними іслііз дивилася на своє ма леньке, маленьке яблучко. Далі схилила голівку та пішла- з са- доічюу. З ажур и л ос я мале яблучко . Хотілось йому теж, щоб дітки віднесли йоігочразом із ідіругими до церікви. в день т я т а Спаса. І стало воно питати вісіїх навкру ги, що-йому робити, щоб виро сти скоріш і стати таким вели ким, яік другі яблучка. Таї ні-хто йому нічого не. мііг сказати. Од ні не внали, другі не мали часу... Але оїдного разу пролітав над садочком старий ворон. Він сів відпочити іна- гілці старої яблуні. Тоді й наше яблучко його теж запитало: — Пане вороне, може ви ме ні скажете, ж мені, вирости швидше ? Неслухняне курча Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top