Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8
ФИЛАДЕЛФІЯ, ПА. Ще один новий відділ СУА Стараннями 42 відділу СУА у Филаделфії створено в нашо му місті ще один, восьмий з черги відділ Союзу Українок Америки. На організаційних зборах 16 листопада, якими проводила Катря Ярош, фінансова секре тарка Централі СУА а секрета рювала Стефа Терлецьїка, од ноголосним рішенням завязано Товариство мені Олени Теліги, 20 відділ СУА, після зясування цілей і завдань та програми СУА. Членки цього нового відділу це тут роджені але в Західній Україні виховані дівчата й мо лодиці, які в дитинстві виїхали туди з родичами, а вернулись кілька років тому, недовго пе ред другою війною. Всі вони мусіл» вчитись тут англійської мови. Між собою говорять гар ною українською мовою, нале жать в більшості до Драматич ного Гуртка і хору, є вельми активні й доброзичливі, та по-' магають старшим відділам СУА у їх громадській діяльно сті. Чимало з них були членка- ми 42 відділу, який радо “від ступив” їх для нового відділу ч. 20, щоб тим притягнути й тих дівчат і молодиць які ще нікуди не належали. При тому рішено дати новому відділові з каси 15.00, а членки від себе зложили “на нове хазяйство” 13.00 в дарунку. До уряду ввій шли: Стефа Терлецька, голова; Агафія Мелько, заступниця; Катря Коцюбайло, секретарка а Катря Ярош, заступ.; Юстина Нечипір, касіерка; Зоня Пань- ків, Маруся Лучишин і Анна Пастух, контрольна комісія. Новий 20 відділ зложив за раз свою членську вкладку, ор ганізаційний фонд і на чартер. Щасть Боже новому відділо ві ч- 20 і його урядові Боже по магай! Катря Коцюбайло, секр. КЛІВЛЕНД, ОГАІИО Десять>літній ювілей Відділ ЗО СУА в Клівленд влаштував десять літній юві лей, бенкет і баль 28 вересня в Укр. Народнім Домі. Бенкет о- творйла п. Е. Лялюк молитвою, а голова п. К. Мураль відкри ла свято, коротко пояснила йо го ціль і покликала п. Пачков- ську до слова. П. Завінська да ла звіт з десятлітньої праці. Слідуюча бесідниця панна Ґеновефа Зепко, з Акрон, О- гайо, промовляла про ціль і праїцю яку веде Союз Українок і закликала вступати в ряди Союзу Українок а друга бесід ниця, пання Олена Мураль доч ка нашої голови, сказала, що вона вірить що СіУА завсіди і- •снуватиме а доказ з цего діс-, ний, -бо вона якраз зорганізу вала. молодечий відділ на па- мятку нашого ювілею. Пані А. Зепко сказала що Союз Укра їнок є одинока жіноча і само стійна організація, тож всі ‘ жінки повинні до неї належати і разом працювати. Пані Марія Періг з Яигіставн, О., говори ла якій поступ жінка зробила тут на американській землі не лишень в дома,- але і в народ ній ділянці розвою української культури, хотяй ту жінку кри тикують і докучають, вона не упадає на дусі, дальше працює { і других заохочує. Пані Стаху- ра з Янґставн, погратулювала нашому відділові, взиваючи жінок до дальшої праці. Дальше промовляла мужчи ни пп. Бараньський, Гавриляк, Задерецький, і Т. Пукач, кот рий недавно' приїхав зі ски тальщини. Він спімнув нашим гостям за наших братів, і сес тер, що порозкидані по чужих краях і не знають чи коли по вернуться на свою рідну зем лю, їм треба могти якнайскорі ше, вони просять помочи- від нас. Тож наші гості на його за клик зложили жертви 51.75. Гроші вислано до Укр. Амер. Допомогового Комітету у Фи- ладелфії. Голова п. Мураль подякува ла присутним за їх численну у- часть і за щедру жертву а на закінчення бенкету відспівано Ще не вмерла Україна і даль ше гості забавились до пізної ночи. З ювілею на Наше Життя 25 дол., і 10 дол. на резервовий фонд. Р. Завінська, рек. секр. ДЕТРОЙТ, МІШ. Два важні дні Місяць жовтень в Детройті був місяцем Союзу Українок. В неділю 12 жовтня відділ 16 у- ладив „Спільні уродини”. Це було щось нового в на- . шій місцевості й дехто гадав що це було щось родинне, од нак публика явилась в поваж ному числі. Орхестра молоденьких хлоп ців синів наших членок, хор БіО,ян під управою п. Андрея Стисловського солісти, вив'я зались дуже добре із своїх зав дань. Реферат пані Росткови- чевої рівнож 'був дуже доціль ний; Настрій був дуже гарний і булиб всі бавились до гмзна колиб не надсподіване віче на котре прибув переїжджаючий, в той час сотник Богдан Па.н- чук з Канади. Наш Допомоговий Комітет хотів використати його побут в Америці і запросив його до Детройту. Б. П'анчук і місце вий адвокат Іван Панчук Др. І. Яців з Канади і більше визнач них людей гостювали у нас і. зараз по закінченні всі пере неслися до горішної салі На родного Дому де відбулось дуже цікаве віче. Сотник Панчук переказав на шій громаді його спостережен ня і враження зо скитальщи- ни. Мав він нагоду особисто відвідати табори скитальців. ■будучи представником кана- дійських /українців. Членки 16 відділу радо зго дились корперувати з Допон®- говим. Комітетом, скоротили: цілу програму дня, ддятого тільки, щоб наша громада ма ла нагоду вислухати так пова жного і рідкого гостя як сот ник Богдан Панчук. Друге свято СУА це 15-літ- ній ювілей 23 відділу СУА, В' неділю 26 жовтня. Свято ста ранно переведено вийшло зна менито. Приготування були кілька місяців наперед. • 'На відкриття, членки відділу під проводом п. Стисловбько- ґо відспівали гимн СУА, діво чий хор а капеля під проводом панни Андрусевич, соля та де- клямації всі вийшли добре. (Продовження на Стороні 8-ій) була з тирсою. Щойно тоді ми. пізнали, що на світі розпочалася війна. Час до часу гуділи в Бердичеві алярми, кружляли цілими днями лі таки, деколи було чути здалека бомбардування. В тюрмі відно сини загострилися. “Чубарики” й дижурні носили протигази й За найменшу нашу провину лаялися, лютилися. Нераз за крики в камері, чи інший якийсь проступок поповнений цілою каме рою вони спедіяльно зверталися до нас привезених зі Львова з погрозами, хай ми собі не думаємо, що з нами будуть тут пань- катися, ми повинні знати що нас тут смерть чекає. І так на кож ному кроці пригадували нам смерть. І нас в камері обсервував спеціяльний “капусь” і опісля давав звіти про' це, як ми реагу ємо на війну, який в нас настрій, що ми говоримо між собою. Ми знали, іщо маємо побіч себе такого ангела хоронителя й то му не.зрадилися ні словом, ні поглядом. На зовні були поваж ні, спокійні. В загальних камеральних дискусіях про війну ми не забирали голосу. В день ми положившися тісно побіч себе, слухали, як Таль ка тихйм шепотом говорила про першу допомогу медсестри чи санітарки в наглих випадках. В ночі молилися. Томила нас без- ■ сонність, мучила думка, про долю наших друзів-вязнів що стіль ки їх ® кожному місточку в Галичині. Боялися ми за долю наших батьків, рідних. “Чубарики” щодня водили нас на десятимінутий прохід, на кругле тюремне подвіря, огорожене високим кільіча,стим мурам, І ходили ми послушні, з руками заложеними взад на спині, пять хвилин в одному напрямі, пять в другому, щоб в голов| не зак рутилося. Не тішили нас ті “гуляння” й не ходили ми тут вже такі горді. Не легковажили собі “чубариків”, ані «є домагалися так гостро своїх прав, як колись у Львові, де чулися ми в душі- вільними панайи, як вони. Тепер мусіли ми стати на _зверх по кірні, слухняні, припинити протести й гострі відповіді. Ми зна ли, що нас чекає погана доля, але ми повністю здалися на. волю Божу й не хвилювалися думками про прийдешнє. ^бС~Була субота 5-го липта. У )к е від самого ранку на коридо рах був підозрілий рух. Відчинялися двері камер й зачинялися^. Часто було чути на коридорах стукіт більшої скількости чобіт. В нашій гкамері також не було спокійно. Зранку привели до нас около десять жінок, які розказували, що вони працювали в ла- гері, що містився на полі недалеко Бердичева- Цей лагер ндоід ^бомбардували й їх перевезли сюди в тюрму. Також пришило до нас кілька, жінок, ЩО' працювали в тюремній кухні уборщи- цями. Тепер їх звільнили й відіслали до камер. Вернулися до нас з лікарні хворі, яких також звільнили. Всі ті події були занадто важні в нашому сірому, одноманітному житті, щоб над ними не треба було застановитися. Ми вірили, що сьогодні може ріши тися наша доля. Минув час нашої щоденної тюремної прогуль- ки й нас не викликали на прохід. Приходили ДО вас кілька разів диЖурні і списували число всіх жінок у камері, розподіляєш вас по параграфам. Третій раз прийшовши сказали всім “себи- райсь с вещами”. (Дальше буде),
Page load link
Go to Top