Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
тиліття? Неможливо забути притишений, але чарівний го лос однієї з шести жительок, що проживали у вересні 1994 р. у найвіддаленішому в Поліському районі с. Денисовичі — Ольги Максименко (1912 р. н.), яка співаючи, скрізь сльози промовляла: ’’Нехай відру бають мені голову, але я звідси не поїду! Тут дід похований, мій батько похований, тут я хочу вмерти!” І досі пам’ять будоражать хвилюючі години зустрічі з родиною Савелія та Олени Ображей з Ново-Шепелич, яка безвиїзно проживає в рідному селі, що знаходиться за 4 км від ЧАЕС. Якраз у серпневі дні 1997 р. господареві виповнилося рівно 70. Привітати ювіляра прибули представники Міні стерства України з питань надзвичайних ситуацій, Адміністрації зони відчуження, наші експедиційники. Лунали щирі вітання, побажання, вручали п. Савелію скромні дарунки. Усміхався господар, раділи гостям дружина і син. Та голос смутку постійно нашіптував: ”Дід ювіляра прожив 102 роки, батько — 98. Скільки ж судилося йому? 70 — це ж так мало!..”. Це ж саме стосується решти ’’самовільників” ко лишнього Чорнобильського району — майже п’ятиста осіб, які після примусового відселення повернулися на свою першу батьківщину різними правдами і неправдами: в Городище, Залісся, Іллінці, Куповате, Луб’янку, Опачичі, Оташів, Паришів, Рудню Іллінець- ку, Терехів та інші. Сюди ж приїзджають щороку тисячі інших переселенців з чистих, південних районів Київщини і Житомирщини, котрі в такий спосіб відві дують сільські кладовища під час поминальних днів ("гробків”), заново протоптують до батьківського порога порослі полином і чортополохом стежки, огля дають опустілі пасіки, лани, садки, час від часу зби рають гриби і ягоди, ловлять у річках та озерах рибу. їх не лякають почорнілі від безжалісних пожеж залишки печей і димарів, велика кількість диких зві рів, жорстка пропускна система, відсутність тран спорту, нарешті, головний винуватець лиха — неви димий атом. Дійсно, спочатку нашим науковцям було незвично й навіть моторошно від того, що поліщуки живуть без метушні і поспіху, за звичкою трудяться, ніби нічого не трапилося. Але згодом зрозуміли сенс ту тешнього буття: хочеш жити — працюй, працюєш — виживеш. Цей логічний ряд до забруднених територій Полісся має пряме відношення. Щоб вижити, місцеві жителі вирощують хліб, розводять худобу і птицю, садять виноград і помічне зілля, полюють, тощо, тобто покладаються насамперед на власні сили. Вони з недовір’ям і пасивно ставляться до вимірів радіо активної забруднености територій, у чому переко нувався неодноразово й сам. Зокрема на прохання селян досить часто вимірював ступінь радіоактив- ности свіжих або сушених грибів. І кожного разу рівень їх забруднености перевищував допустимі нор ми в десятки — сотні разів. На зауваження, що такі гриби їсти не можна, у відповідь чулося: ”А ми їмо увесь час, і нічого!” Не тільки самі їдять, а й пере дають своїм дітям і внукам, продають на ринках. Більше того, в час економічної скрути в Україні виро щений ними хліб і картопля, сало і м’ясо, молоко і масло та інші продукти харчування стали одним з основних джерел існування відселеної у міста рідні. Незалежно від зони, до бабусь і дідусів на літні канікули приїздять онуки з Києва і Житомира, Мінська і Москви, інших міст колишнього Союзу та незалежної України, куди занесла доля їх батьків. Тоді поліське село дещо оживає. Але уявіть собі постатомне вака- ційне село, де бур’янища сягають крівель, де відрі зане світло і радіо, де хліб та інші продукти першої необхідности завозять двічі, а то й раз на тиждень. Будівлі без догляду нищаться, майно, покинуте пос піхом, тліє. Трапляється, що самоселами у цих пуст ках стають не колишні господарі, а приблуди, нарко мани, "гастрольні” мародери, втікачі із місць позбав лення волі. Горе тоді немічним бабусям і дідам, якщо вони опиняться на їх шляху. Непоодинокі випадки, коли нелюди насильно "реквізовують” у місцевих старожилів останню пенсійну копійчину, скупі при паси їжі. Очевидцями такої історії були самі науковці. З приїздом у с. Луб’янку, нас відразу повідомили, що силами кількох місцевих жителів затримано трьох п’яних парубків і жінку, які намагалися пограбувати одиноку мешканку похилого віку. На щастя, в селі в цей час проживали дорослі діти, які допомагали батькам по господарству. Вони й зловили непро- шених "гостей”, а згодом передали їх у руки міліції. Одним словом, експедиція такими населеними пунк тами зовсім не прогулянка — менше, ніж удвох, краще не ходити. Значні проблеми виникли втих людей, що опини лися в наслідок примусового відселення в інших регіонах України. Відсутність належної медичної до помоги з боку держави, важкі недуги, втрата рідних, туга за батьківською хатою і землею предків спри чиняють у середовищі переселенців стан психоло гічної пригнічености і песимізму. Почуття невдово лення і психологічний дискомфорт породжує також нове природно-кліматичне середовище, інший склад грунтів, спеціялізація господарської діяльности тощо. На с о ц іа л ь н ій адаптації переселенців неґативно позначалася підкреслена відчуженість, а то й відвер та недоброзичливість до них з боку місцевого насе лення, що існувала спочатку. Уявіть собі, що наступає так званий ’’русальний тиждень” і поліщуки зі с. Товстий Ліс або Іллінці готуються відзначити його так, як це робили впродовж тисяч років їх предки та й вони самі до Чорнобильської катастрофи. Свята обов’язково супроводжують обряди пускання ’’стрі ли”, розпалювання на кладовищі вогнищ і трапеза на "могилках”. Яка буде реакція на їх дії з боку місцевих Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top