Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
З великим жалем і великою поша ною відпровадили ми на вічний спо чинок дорогу і незабутню членку-сень- йорку 34-го Відділу СУА в Коговзі, Н.-Й., бл. п. Ольгу Коник у самому кінці ії 90-літнього трудолюбивого жит тя, яка померла 6 травня 1996 р. Ольга Коник, як щира патріотка американсь кої землі, на якій уже народилася, зу міла у своєму серці зберегти велику любов до українського народу, його культурних і релігійних надбань. Коли у 1930 році постав у Коговзі, Н.-Й., 34- ий Відділ СУА, Ольга з великою моло дечою завзятістю включилася в його працю і розвиток. Як скарбничка, секре тар, а згодом голова Відділу, допома гала збирати гроші, які Відділ щедро висилав в Україну для родин політич них в’язнів. Членки гідно оцінили пра цю і поради Олі та вислали її і Марію Ракочу на Першу Конвенцію СУА в Нью-Йорк, щоб репрезентувати наш Відділ. А коли після Другої світової війни прибуло в Коговз багато українців і пожвавилася праця 34-го Відділу, ра дости в Олі не було меж. Інтеліґентна з природи та лагідної вдачі, не раз спокійним голосом злагіднювала непо розуміння у Відділі та заохочувала до дальшої активної праці. До останніх днів свого життя Оль га Коник цікавилась подіями в Україні, раділа успіхами та журилася невдачами молодої української держави. Під час похоронних відправ о. де кан Володимир Марущак попрощав по кійну від церковної громади, а відтак на тризні вшанувала її від Відділу А. Ґоґоша та зложила дочці Рузі з чоло віком, внукам і правнукам щирі слова співчуття. Ми, членки 34-го Відділу СУА в Коговзі низько клонимо голови перед незабутньою бл. п. Ольгою Коник, жін кою великих людських чеснот, і віримо, що пам’ять про неї ще довго буде жити в серцях членок нашого Відділу. Щоб вшанувати пам’ять про покійну членки Відділу і парафіяни церкви свв. Петра і Павла зложили 855.00 дол. на Фонд Чорнобиля СУА. Анна Ґоґоша. Закінчення із 7 4 стор. В Україні ж цей процес був перерваний за ра дянських часів. Іронія долі полягала в тому, що біль шовицький режим, який на словах захищав права нації й права жінок, насправді загрожував і україн ському народові, і жінкам, які стали безликим еле ментом суспільного механізму. Відродження жіночих громад та Союзу українок відбулося з проголошенням незалежности України в 1990-их роках. Сьогодні жіночі організації в Україні мають безмежне й важливе поле діяльности. Книга написана. Хто ж та мудра жінка, яка вперше так глибоко і всебічно розкрила тему жіночого руху в Україні? Марта Богачевська-Хомяк народилася в місті Со- каль Львівської области в родині адвоката. Напри кінці 1940-их років переїхала до США. В 1964— 1986 роках — викладач, потім професор історії в універ ситетах Нью-Йорку, Нью-Джерзі, Вашінґтону та в Гарвардському університеті. Нині веде дослідницьку програму в Національному фонді сприяння гумані тарним наукам у Вашінґтоні, читає курси з історії України в університеті ім. Джорджа Вашінґтона, за ступниця голови Союзу Українок Америки. Назву книги авторка обґрунтовує так: ’’Одна з найвишуканіших форм вишивки в Україні — гладь білими нитками по білому полотну, та й ще з вирі зуванням. Треба добре придивитись, щоб розгледіти це мистецтво, побачити білий візерунок довкола ви тятого простору. Такою є і роля жінки в українському громадському житті й історії України — треба уважно придивитись, щоб осягнути цю частіше оспівану, ніж вивчену ’берегиню', щоб зрозуміти: вирізування окреслює простір, а не його відсутність, і брак відо мостей про жінок не означає, що жінок не було. Про них просто не писали”. А вона написала. А її родина роками жила з цією книгою — діти виросли на ній, на маму впав більший тягар хатньої праці, а її чоловік Ростислав, хоч і не намагався, став знавцем історії жінок. І у важкі часи дослідів, коли охоплювала зневіра в успішному за вершенні книги, його урівноваженість та підтримка додавали снаги далі працювати над білою плямою в історії України. Вона зробила своє, тепер черга за нами, чита чами, — прочитати розумом і серцем книгу і заду матись над словами поета Василя Симоненка: Менше ми гіркоти нестимем, Стане ближчою наша мета, Як не будуть у небо димом Підійматись ж ін очі літа. Олена Канєвська, вчителька української мови та літератури Хустської гімназії- інтернату, заслужена вчителька України. Олена Канєвська народилася в місті Стреда над Бодрогом в Словаччині. В 1959 році закінчила фі лологічний факультет Ужгородського університету. Сорок років працює в Хустській школі-інтернаті, яка сьогодні є гімназією. Відмінник народної освіти, учи- тель-методист, заслужена вчителька України, активна громадська діячка: створила і очолювала "Просвіту”, член Руху і Союзу українок. Пише статті й друкується в місцевій пресі та фаховому журналі "Українська мова і література в школі”. ПОСМЕРТНА ЗГАДКА Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top