Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Download
Download Page
Download Right Page
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
Це, безумовно, найдавніші антропоморфні скульп тури на території України. Але ж на диво схожі вони на стели, відкриті археологами в південних департа ментах Франції (Гар, Авейрон, Тарі). Багато спіль ного ці твори мистецтва доби бронзи (III тисячоліття до Христа) мають з тими, що їх розшукали на Кавказі. Може, з Кавказу занесла сюди хвиля переселень творців стел? Або ж з Франції? А може, саме в наших степах, що є більш вірогідно, зародилася ідея звеличення людини, втілення її образу в камені. Нам, людям XX століття, можуть здатися дещо схематичними скульптурні твори тих далеких доісто ричних мистців, які відтворили в камені узагальнені образи своїх одноплемінників. Багатий духовний світ племен, що жили шість тисячоліть тому в наших степах, розкривають перед нами ці твори мистецтва, які стали першими пам’ятниками людині. І кого б не зображали вони — богів, вождів, жреців, все одно це були перші фігури людей, які гордо височіли на могилах над ще незайманим сте пом. Ще довго зберігається цей звичай ставити на могилах скульптури. В українських степах на курга- нах-могилах і досі стоять скитські статуї. Ти, скитська баба, кам’яна незграба, Стоїш в степах... курай і бугила... Яка ж ти баба, ну яка ж ти баба?! За сто віків дитя не привела! (Ліна Костенко). Магнетичне сяйво золота, відкрите в могилах, не затьмарило мистецтва кам’яного різьбарства. Скит ські майстри по каменю досягли у виготовленні мону ментальної скульптури високого рівня. Найбільш поширеним сюжетом було зображення воєначальників та різних можновладців скитського суспільства. В скульптурі майже не відчувається вплив грецького мистецтва, що, певно, пояснюється особливим значенням цих пам’яток в ідеології скитів. Скитська скульптура була поширена в степах Східньої Европи від Прикубання до Нижнього Поду- нав’я з VI по III ст. до Христа. Серед кращих зразків цих творів за своїми худож німи ознаками і завершенністю стилю виділяється статуя, знайдена автором при розкопках кургану поблизу села Нововасилівка Снігурівського району на Миколаївщині (мал. 3). Колись статуя вінчала вер шину кургану і була поставлена на кам’яний фунда мент. Із плити місцевого вапняку довжиною трохи більше двох метрів в натуральний зріст зроблена фігура скитського воєначальника. Фігура вражає чіткістю і виразністю деталей. Об’ємно виділена ве лика голова, яка плавно переходить в плечі і руки, притиснуті до грудей. Пальці рук чітко окреслені. Короткі ноги розставлені. Оголений фал. Майстер зумів підкреслити немолоде мужнє обличчя воїна, передати риси обличчя: в задумі округлі очі, ледве Скитська кам'яна баба. Stone woman ("baba”). відкритий рот, густа борода і вуса, що звисають. На голові у воїна шолом. Він одягнутий в панцир із опліччям, на ногах короткі чоботи із застібками, а на шиї масивна гривна. В правій руці воїн тримає ритон. На талії зображено бойовий пояс, а до нього навскіс підвішений акінак. На лівому стегні зображена ритуальна чаша і сагайдак, а на правому — сокира і піхви для меча. Відчутне прагнення майстра до реальної передачі форм людського тіла в поєднанні зі своєрідною сти лізацією. Портретність, певно, не має значення, пе ремагає стремління створити образ могутнього воєна чальника з ритоном і гривною — символом влади. Ця статуя за набором предметів озброєння і одягу не має собі рівних серед подібних пам’яток. Вона є найбільш досконалою монументальною скульптурою древньої Скитії. Скитська скульптура становить окремий худож ній стиль у стародавньому образотворчому мистецтві. Після скитів (майже на 1000 років) звичай ви готовлення статуї на честь померлого воїна зник у кочовиків. Відновився він тільки на початку XII сто ліття у тюрськомовного кочового народу — половців, які вперше з’явилися на Русі в середині XI століття, витіснивши з причорноморських степів своїх поперед ників — торків. Перший напад половців на Київську Русь датується 1055 роком: ”И бьість с того времени великий плач в земле Русской” — розповідає літопис про це лихоліття. Київська Русь, ведучи тривалу боротьбу з по ловцями, по суті захищала тогочасну Західню Европу від навали кочовиків. Як народ половці не збереглись, але лишили в наших степах, так само як і їх попередники, — по ховання. На могилах вони ставили досить ретельно оброблені кам’яні статуї. Кам’яні баби, безумовно, ’НАШЕ Ж ИТТЯ”, ТРАВЕНЬ 1996 9
Page load link
Go to Top