Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
Цю коротку політичну кар’єру в парламенті він використав для поставлення вимог надання права голосу жінкам. Його промова була глибоко про думана з реальними висновками. На жаль, його вне сення не мало більшости голосів, але воно було початком того, що пізніше сталося: жінки таки доби лися своїх прав. Ця гучна подія з Міллем була вже в минулому, як Ольга Кобилянська писала свою повість ’’Царівну”, але боротьба за рівноправність жінок у світі і в Укра їні велася. В Англії проходили вулицями міст великі демонстрації проти провалення пропозиції про рівно правність жінок Гладстоном. В інших країнах жі ноцтво приєднувалося і собі до цього протесту і підносило голоси з домаганням признати їм права, як окремим людським істотам. Крім того розвиток капіталізму ставив жінок у тяжкі матеріяльні обста вини. Становище незамужньої жінки було дуже кри тичне. Її доводилося існувати або в ролі небажаної проживалки при рідні, або бути безплатною робітни цею при ній до самої смерти. Проблему жінки, як суспільної одиниці, заторкнув Мілл у своїй книжці ’’Визволення жінки”, а також цю проблему і заторкнула Ольга Кобилянська в своїй повісті ’’Царівна”. Наталка у своїм щоденнику в повісті "Царівна” пише: ’’Найбільше займало мене питання жіноче. Я бачила його при кожній нагоді”. Власне, прочитавши книжку Мілла Наталка вирішила дбати більше про свою освіту та про самовдоско налення. Вона твердо собі постановляє здобути освіту і віддати її загалові, зокрема жінкам. Наталка сама починає писати статтейку про положення жінки і при її писанні у неї насувається низка думок, а між ними приходять і думки зневіри. Але вона не зне- вірюється. Вона перемагає не тільки вплив оточення, але й свої вагання і рішає: ’’Буду жити і йти тою самою дорогою, що досі. Це неможливо, щоб я не побідила, або щоб надо мною панувало що інше, як сама краса життя”. В ’’Царівні” Кобилянська представила всі типи жінок, які почали появлятися у суспільстві в наслідок жіночого руху. Вона їх поділяє на такі групи: Жінки господині, учені, письменниці і мистці. Хай кожна, каже вона, буде тим, до чого вона надається для добра суспільства і власного щастя. Цей клич — добро суспільства, піднесення народу на вищий ду ховий і матеріяльний щабель — звучить у цілій повісті ’’Царівна” та в інших її творах. Але у цій характеристиці осіб у повісті ’’Царівна”, як також осіб у інших повістях та новелях, як "Мелян- холійний валець", ’’Ніоба”, ’’Земля”, ”3а ситуаціями”, "Через кладку” та інші, поділ на типи перестає бути основним, він поглиблюється до функціональности особи в суспільстві. В "Мелянхолійнім вальсі” Кобилянська вивела тип жінки скрайно революційної. В українському сере довищі, серед якого проживала письменниця, таких жінок досі не було, але вони готові були бути. Щоб не звернути увагу державних і поліційних властей на українських жінок, то Кобилянська своїй дієвій особі каже бути маляркою-артисткою польського поход ження. Порушуючи питання звільнення жінки, Кобилян ська у своїх творах мусіла зачепити й інші проблеми суспільного характеру та зайняти становище до полі тичних рухів, зокрема до соціялізму. Її становище було дуже подібне до становища Мілла. До релі гійного питання вона підійшла раціоналістично, але не атеїстично. Вона каже, що коли б прийняти твердження того філософа, який вважав релігію останньою ілюзією людства, то все одно не треба відбирати ту ілюзію у людини. Критика нашої націо нальної вдачі Кобилянською — досі жива та хвилю юча тема і значення ролі та якостей тої вдачі у нашій історичній долі досі не вияснено. Безумовно, що поява такої літературної сили, як Ольга Кобилянська, в українській літературі на за хідніх українських землях, була великою подією. Її творчість ще й досі належно не освітлена критикою та науковим дослідом. Критика, як була, то була надто поверховна. Розглянено її творчість, як льо- кальне явище, в той час, як вона була одною із зв’язкових з широким світом. Не пропаґаторкою "іберменшівства”, а проповідницею поступових ідей у великій літературі була Кобилянська. У розвитку своєї літературної творчости вона пройшла особливо тяжкий шлях. На початку її талант був пов’язаний з мовними труднощами і через те не розпізнав Коби- лянської навіть І. Франко. Цей сам по собі факт глибоко драматичний. Те, що Кобилянської не було у журналі "Перший Вінок”, є одним із парадоксів в історії суспільних рухів. Поперше мовні труднощі. Перші її твори — Тортенза” (1880), ’’Доля чи воля”, ’’Нарис з життя Буковини”, "Вона вийшла замуж” — були написані німецькою мовою та залишились не- друкованими. Подруге, для Кобилянської рамці жур налу були за тісні. У своїх перших творах авторка протиставляє своїх героїнь навколишньому обме женому, як під оглядом суспільним так і політичним, середовищу. Потрете, авторка діяла серед понево леного народу як людина, що приходила з новими думками і ідеями. Почетверте, до неї тоді літератур ний світ поставився якось неприхильно. Навіть такий твір як "Земля”, що вийшов друком 1902 p., залишився у вузьких українських межах, а не вийшов на широке міжнародне літературне поле, хоча він ні ідейно, ні літературно ніяк не слабший від твору Реймонта ’’Мужики” чи "Добра Земля” Перль Бака. Оба автори здобули нагороду Нобеля, а про "Землю” світ не знав і не знає досі, та й свої читачі належно його не знають. Приймаючи на увагу спізнення українського жі 10 ’’НАШЕ ЖИТТЯ”, ТРАВЕНЬ 1995 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top