Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
ЖУРНАЛІСТКИ Порівняно недавно в Америці була заснована добродійна неприбуткова фундація, метою якої є сприяти жінкам, котрі працюють у журналістиці по всьому світі. Її назва — International Women’s Media Foundation (IWMF), себто Міжнародна фундація жінок у засобах масової інформації. Наприкінці минулого року у Вашінґтоні фундація відбула свою першу конференцію, в якій взяли участь журналістки з 57 країн світу. Завданням фундації є встановити мережу жінок, які працюють в журналістиці, вести обміни, освітні програми для поліпшення кваліфікацій, і взагалі —як пояснила основниця фундаціїї Филіс Камінська — підтримувати на дусі, заохочувати й інформувати у професійних справах журналісток світу. На своїй першій конференції фундація відзначила нагородою ”3а хоробрість у журналістиці” чотирьох жінок: колюмбійку Марію Дузан, яка пише про тор гівлю наркотиками в її країні; румунку Флоріку Іхім, яка працює в опозиційній газеті; гаїтянку Ліліян Пол, кореспондентку Радіо Гаїті, яка була ув’язнена за свої виступи проти уряду; американку Карайл Мерфі, яка протягом місяця, ховаючись у Кувейті, писала репортажі для газети ’’В а ш ін ґт о н П о с т " про агресію Іраку. Українським журналісткам не зашкодило б увійти в реєстр IWMF, ознайомитись з досвідом колеґ в інших частинах світу і ознайомити їх зі своїм. Нині в українській журналістиці — як в Україні, так і в діяспорі — жінки становлять високий відсоток персо налу, правда, не завжди на найвищому рівні голов ного редактора або видавця. Подібна ситуація по мітна і в інших частинах світу, про що й розказували учасниці вашінґтонської конференції. Фундація відзначила перших чотирьох журналіс ток за хоробрість. Кандидатів на цю нагороду не бракуватиме і для чергових конференцій, бож ма ється до діла з небезпечною професією. Як висло вилася про це на вашінґтонській конференції нігерій ка Амма Оган, ’’Нам треба вважати на заміновані поля, треба уважно дивитися, де ступаєш”. І вона ще додала: ”В деяких країнах є більше замінованих піль, ніж в інших”. А Фрідом Гауз у своєму щорічному звіті подав, що у 1990 році 43 журналісти були убиті у 19-ти країнах, а 139 були поранені або побиті. Крім того Фрідом Гауз зібрав інформації про 814 випадків психологічних, фізичних і економічних утисків на журналістів у 91-ій країні. Журналістки з третього світу (країн на шляху розвитку) дещо критично ставились у дискусіях до своїх колеґ-американок, закидаючи їм, що вони над то багато уваги присвячують новій техніці (різного роду апаратурі і комп’ютерам), якої у них вже і так багато, а не концентруються на справді важливих питаннях у своїй роботі, в той час як у третьому світі журналісткам доводиться працювати зі старомодною Камінь пробила вона, той камінь, що все переміг. Леся Українка, «Кримські відгуки » Цвіт ломикаменю дробить каміння, А в мене ж не камінь — серце жіноче. Проростає крізь нього живе коріння — Слово твоє пророче. Цвіт ломикаменю дробить скелі. А я ж не скеля — я тільки жінка. Вибухає у тиші моєї оселі Кожна твоя сторінка. Вибухає гарячим і гордим цвітом, Пророчить тривожне щастя... Іду до вогню твого неофітом, Як ідуть до причастя. ТАМАРА КОЛОМІЄЦЬ технікою і займатися такими справами як розбудова держави. Громадянам третього світу, а журналістам звідти і поготів, йдеться про те, що американські журналісти не досить цікавляться тим, що діється в країнах на шляху розвитку. Це можна б повторити і з точки зору України, що до якоїсь міри є країною третього світу, а може й "четвертого”. Але для того треба, щоб журналістки з України (і українські жур налістки з інших країн світу) брали участь у роботі IWMF. Публіцистка Джорджі Анн Ґаєр належить до порівняно малої групи жінок у будь-якому світі — першому чи третьому, яка довгі роки була закордон ним кореспондентом американської преси і тепер, як публіцистка, далі пише про міжнародні справи. На вашінґтонській конференції IWMF вона доводи ла, що більше жінок-журналісток повинні спеціялі- зуватися на міжнародних питаннях, включаючи тут і справи екології, що, як показав Чорнобиль, має міжнародне значення. Жінки, сказала Ґаєр, мають особливе відчуття до цих питань. Коли нагадаємо, що в українській пресі за місяць до аварії в Чорно билі про небезпеку реактора остерегла Любов Ко- валевська (при тому наступивши на не одну з тих “мін” нігерійської кореспондентки), то мусітимемо признати Джорджі Анн Ґаєр рацію. International Women’s Media Foundation має місце для жінок, що працюють у засобах масової інфор мації в різних країнах світу. Українським журналіст кам корисно було б бути у зв’язку з цією фундацією — як з особистих причин, так і для того, щоб звер нути увагу міжнародних колеґ на те, що втертою фразою називаємо “нашою справою”. Адреса фундації така: International Women’s Me dia Foundation, 1511 K St. NW, Suite 716, Washington, DC 20005. j-|eB Олександрович 14 ’’НАШЕ ЖИТТЯ”, ЛЮТИЙ 1991 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top