Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
О.Г-ка МАКІВКА — Дідусю Богдане, дідусю Богдане, я маю тобі щось дуже важного сказати! — врадуваний Славко прибіг до свого улюбленого дідуся. — Ходи сюди, Славку, сідай коло мене і говори. Славко примостився на канапі біля дідуся і почав оповідати: — Чи ти пригадуєш, дідусю, як колись розказував мені про Січових Стрільців та їх героїчну боротьбу з ворогами України? Я дуже добре пригадую собі, як розповідав мені про завзяті бої на горі Маківці, Лисоні, Ключі та в інших місцях у горах Карпатах. Тобі, дідусю, було дуже важко згадувати про те, що твої друзі, а серед них був і ти, які боролися з ворогами, — спочивають у поруйнованих гробах з поломаними хрестами. Часто і не видно вже тих запущених гробів. Багато років ніхто не відважився туди ходити, бо було заборонено, але вже завтра група хлопців і дівчат з нашого міста Львова, а з ними наш Олесь, їдуть на Маківку. Подумай лише дідусю: вони беруть мене з собою! Вони везуть нові хрести з берези, що недавно зробили, а дівчата — квіти й вінки. Вони будуть там працювати, щоб гроби наших Січових Стрільців були впорядковані. Ми зна ємо, дідусю, яка велика шана їм належиться від нас і ми це розуміємо. Славко перший раз у житті відчув, що він вже не мала дитина, що він їде зі старшими хлопцями на прогульку на гору Маківку і має там сповнити свій патріотичний обов’язок. Він щасливий, що з ними живе дідусь Богдан і від нього він довідується про правдиву історію нашого народу. Славко знає, що його тато був старшиною 1-ої української дивізії УНА, а стрий- ко — вояком Української Повстанської Армії. Дідусь сказав йому, що всіх українських воїнів єднала одна ідея і одна мета: велика любов до України і самовіддана, героїчна боротьба за неї. Зелені Свята — це час, коли ми віддаємо честь українським воякам — героям, що полягли на рідній і чужій землі. В очах старенького дідуся Богдана затрем тіла непрошена сльоза, а Славко з гордістю глянув на фотографію, що стояла на столику в малому помешканні у Львові: мов з бронзи викуте обличчя прекрасного молодого пору чника з огнем завзяття у темних очах. Це його дідусь — Український Січовий Стрілець. Е. Козак Е. Kozak СТРІЛЕЦЬКА ПІСНЯ Йде Січове військо Та співає стиха, Як поборем вороженьків — Не буде в нас лиха. Йде Січове військо В боротьбу криваву, Як поборем вороженьків — Здобудемо славу. Йде Січове військо, Пісня степом лине, Як поборем вороженьків — Слава не загине. Е. Козак Е. Kozak
Page load link
Go to Top