Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
ПОСМЕРТНІ ЗГАДКИ Ділимося сумною вісткою із українською громадою і членством СУА, що 1-го січня 1988 року відійшла в засвіти від сердечного удару Єлисавета Мадич на 75-му році свого трудолюбивого життя. Покійна Єлисавета Мадич, з дому Кузьма, народилась 5 березня 1913 року на Закарпатті. Свою освіту здобувала в Ужгороді, в Мукачеві, в Празі. Вже з молодих літ належа ла до Пласту і працювала в ньому а також в Союзі Карпат ських Студентів. Працювала у видавництвах ’’Пробоєм’' і "Просвіта” . В Чехії працювала в школі, в Ярославю вела ді вочу бурсу та Пласт при Торгівельній школі, де старалася прищепити своїм учням національну свідомість і любов до свого. В 1944 році втікає з чоловіком до Баварії, звідки в 1949 році виїжджає до Америки, до Дітройту. Тут також, не гайнуючи часу, включається до праці в Пласті а згодом в СУА, до 26-го Відділу, де впродовж довгих років є секре таркою та головою Контрольної комісії. Покійна також належала до Контрольної комісії при О кружній управі в Д і тройті. Покійна виховала 2 дітей: дочку Анну і сина Воло димира, даючи їм вищу освіту і хотіла теж дати освіту сво їм внукам. Покійна залишила в глибокому смутку свою доню Ан ну з мужем Ю рком Бліхарем, сина Володимира з дружи ною, семеро внуків, сою зянок і членів інших організацій, до яких належала. Похорон відбувся при участі членок, які відпровадили її тлінні останки із відзнаками і прапорами до церкви Непо рочного Зачаття ПДМ в Гемтремку, а відтак до Ващінґтону, Д.С. на Український цвинтар, де спочиває тіло її чоловіка Володимира. Від 26-го Відділу прощала Покійну К. Кобаса — голова, згадуючи її заслуги і добру жертвенну вдачу. Від Окружної Управи СУА прощала голова — Орися Лончина. Від гуртка емеритів "Червона Калина", що знаходиться при Україн ському Селі у Воррен, де Покійна була секретаркою, про щав її голова — Мирослав Кальба. Всі вони згадували її за слуги і працю в організаціях. Спи спокійно дорога сестро союзянко, пам’ять про тебе залишиться між нами, а амери канська земля хай буде тобі легкою. Управа і членки 26-го Відділу СУА їм. О. Басараб Дня 22-го січня 1988 р. членки 93-го Відділу СУА у Гартфорді були глибоко діткнені вісткою, що несподівано відійшла у вічність їхня невіджалувана членка бл.п. Стефа нія Балко. Ненадійна смерть забрала дітям любу матір, а внучкам дорогу бабуню, нашій церкві добру і жертвенну парафіянку, а громаді віддану громадянку. Покійна Стефа нія була членкою 93-го Відділу від самого початку його заснування. Все готова до помочі і товариської співпраці. Покійна приїхала до США, як багато із нас, повна енергії і охоти передати українському молодому поколінню своє знання і любов до всього рідного — українського. Довгі роки була учителькою української парафіяльної школи при церкві св. Михаїла в Гартфорді і з ентузіязмом помагала пластовій молоді. Піддержувала ідею ширення української культури і науки в чужому середовищі, тому й з охотою сповняла завдання представниці Української катедри Гар вардського університету в Гартфорді. Ця скромна по смертна згадка про св. п. Стефанію Балко нехай буде доказом, що пам’ять про неї буде все поміж нами. Мирослава Солук, пресова референтка 93-го Відділу, Гартфорд ЗГАДУЮЧИ ОКСАНУ РУДАКЕВИЧ В ж е в п ’яте яблуні розцвіли, Як Ти пішла у кращий світ, Для нас тугу Ти залишила І спомин праці довгих літ! У місяці червні минає п’ять років, як у нашому 10-ому Відділі нестало одної членки. Це сталося так несподівано, що тяжко було повірити, що така здорова Оксана від нас відійшла. Оксана була ще в силі віку та багато молодша духом. її ніжна душа була обвантажена різними життєвими проблемами, яких вона майже нікому не зраджувала і закривала це приязною ус мішкою, теплим словом, а навіть жартом. Оксана Рудакевич з дому Кліма, народилася в Ославах Білих — на Гуцульщині, де її батько був священиком. Ди тинство її пройшло в Шуровичах, де вона мала змогу вивчати свою українську мову, яку ціле своє життя старан но плекала. Після семинарійної матури в Станиславові, учителювала коротко, бо вступила до театру ім. Тобілеви- ча, який по деякім часі об’єднався з театром Заграва і змі нив назву на театр ім. Котляревського. В тому театрі Окса на працювала до вибуху другої світової війни. Там вона по знайомилася з Ярославом (Пінотом) Рудакевичем, якого вибрала собі за свойого життєвого подруга на ціле своє життя. За першої совєтської окупації Галичини, Оксана пра цювала у Львові в Театрі ім. Лесі Українки, за німецької окупації у Львівському Оперному Театрі. На еміграції по дружжя Рудакевичів опинилося в таборі Ля-Ґарде, в Ашафенбурґу, де Оксана виступала з гуртом інших акторів у кількох п’єсах. Приїхавши до Америки, в числі п’ятьох осіб, бо була в них вже дочка Лідія і сини Ярема і Ю рко, родина Рудакевичів замешкала у Філядельфії. Оксана від разу включилася у театральне життя. Вона виступала в ба гатьох п’єсах під керівництвом Вол. Блавацького, а відтак у 32 ’’НАШЕ ЖИТТЯ”, ЧЕРВЕНЬ 1988 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top