Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
Вогонь ішов в їх напрямку. Батько переглянувся з мамою, тоді встав і почав поволі замикати всі вікна. — Отже.., — сказав поважно. — Якщо вогонь наблизиться, ти Олег, і я — бу демо гасити його мішками на зовнішній лінії, а мама і Ганя — коло хати. — А може би Ганю лишити в хаті? — тихо запи тала мати, — Ні! Вона там сама не витримає, крім того, якщо вогонь підійде ближче, ми всі втечемо до хати. Головне — не панікувати? Чуєш, сину?.. Олег чув. Він великими очима подивився на батька і нервово ковтнув слину. — Не підходь заблизько до дерев, їх мішком не загасиш... А ти, мамо, тримай Ганю біля себе і як треба — тікай до хати! Боже! Хоч би вітер змінився!... Дивний шум наближався, повітря тріскало і гуло якимось божевільним голосом, здавалося стріляли скоростріли, вибухали гармати і то все нараз. Олег стояв біля батька, мілко тремтячи, і дивився на чорні клуби диму, що бігли вершками дерев і стелилися в прогалинах. Було нестерпно гаряче. Раптом з лісу дмухнуло полум’ям і вогонь, пере скочивши через клапоть пожовклої трави коло доро ги, охопив групу молодих евкаліптів вже зовсім близько. Олег почув крик батька і більше відчув, ніж зрозумів зміст його слів. Він з усієї сили почав га тити мішком по плигаючих вогоньках на траві, а піт стікав по його носі і дим пік в очах. Бурко зі скаву- линням кинувся йому під ноги, Олег вдарив його мішком і крикнув перелякано: — До хати, Бурко! До хати!.. Тато, Бурко зго рить!... Але Бурко вже сам погнав на поріг, де мама, схопивши його за нашийник, попхала разом з Ганею до хати. Батько бив великим віником по палаючих кущах, з розпачем дивлячись то на Олега, то на хату. До хати було вже недалеко... Зовсім недалеко... А потім?.. — О, Боже! — шепотів безнадійно. — О, Боже! Пропали!... Коли над’їхали автомашини — ніхто не чув. Але раптом чиїсь дужі руки вихопили від Олега тяжкий мішок, кілька посмарованих постатей стали в ряд з батьком, б’ючи завзято по язиках вогню. Олег побачив, як перехрестилась на порозі ма ма, подаючи мокрий мішок чоловікові в шоломі і як раптом надія блимнула в очах батька. І в той же сам час він відчув несподіваний порив вітру з другого боку, настільки міцний і свіжий, що на мить всі повернулися, не вірючи і застигли в русі. — Тато!... Тато!! Вітер змінився!., закричав Олег, відчуваючи приплив небувалої радості і розтираючи по щоках чорним кулаком сльози змішані з потом. — Вітер!!! Вітер!!! * австрійський чагарник Впродовж 40 літ існування ’’Нашого Ж иття” фі нансова відповідальність за його видавання спочи вала на членах СУА і читачах з-поза організації. Журнал ’’Наше Життя” поступово зміняв свою фор му і оформився остаточно 1-го січня 1951 р. у влас ний, видаваний Союзом Українок Америки місячник. Зміна журналу потягнула за собою потребу старати ся про ще інші форми його фінансування. Встано влено Фонди: Пресовий і Запасний з якого відсотки покривали щомісячні недостачі. Для доповнення Ф ондів поодинокі Відділи СУА влаштовували збір ки, імпрези, базари, підтримувані українською гро мадою. Видатки, зв’язані із видаванням, росли незалеж но від старань організації. Головна Управа і редакція ’’Нашого Життя” старалися заступити оголошення, які становлять велику фінансову базу у інших публі каціях, другими способами, якими може послугову ватися неприбуткова організація. Велика кількість членів і читачів ’’Нашого Життя” посилають не тільки датки на фонди, але й пожертви на журнал з різних нагод, як побажання уродин, ґратуляції, родинні чи організаційні річниці, смерти в родині і т.п. Посила ють святочні побажання і ’’замість квітів” приятелям і рідним. На засіданні членів Головної Управи і голів Окружних Управ СУА в жовтні 1987 р. продискуто- вано ще інші можливі способи допомоги у фінансах ’’Нашого Життя”, а саме — спонсорування пооди ноких сторінок журнала (250,- дол. за сторінку) і пе реведення льотерії на терені США серед членів, чи тачів і людей доброї волі. Льос коштує одного доля- ра. На виграшку кожна Округа СУА постаралася вар тісні пожиточні речі, вартости в десятках і сотках долярів. Льотерію координує член Головної Управи СУА Анна Кравчук. Від половини 1930 року, коли порушено потребу власного пресового органу в США, а дуже послідов но від 1952 року, Союз Українок Америки старався виробити у членок свідомість, що передплата "На шого Життя” є статутовою вимогою кожної членки; членка СУА повинна ставитися до видавання журна лу як до почину організації. Не все була відповідна реакція на старання Головної Управи і редакції. Та дуже поважне представлення загрозливого стану "Нашого Життя” під час підготовки XXI Кон венції СУА і на самій конвенції, спричинилися до збільшення передплат, значить членки розуміють значіння і потребу власного організаційного органу. То ж світім свічки й підтримуймо вже запалені, як доказ нашого розуміння конечности видавання "На шого Життя”. іхч ЗАСВІТИМ СВІЧКУ для ’’НАШОГО ЖИТТЯ”* * Із статті У.Л. "Наше Ж иття”, січень 1988 р. ’НАШЕ ЖИТТЯ", КВІТЕНЬ 1988 13
Page load link
Go to Top