Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
прийшла від неї вістка, і відтоді сл.п. Володимира могла раз у рік контактуватися з нею і допомагати їй. Тепер найбільшою турботою для неї було роздо бути потрібні харчі та дещо з одежі, щоб в означений час усе передати, а також в дозволений час відвідати доню в тяжкій большевицькій тюрмі. Так минуло Матері-Страдниці 25 довгих років. Відсидівши повний присуд, Катруся вийшла на волю 22-го вересня 1972 р. Большевики не дозволи ли поселитися дочці у мами й взагалі не дозволили їй жити в Західній України. Вона поселилася у Во- лочиськах над Збручем. Там придбала собі маленьку стару хатинку, де мати, час до часу, могла її відвіду вати. Останніми роками св.п. Володимира стала дуже немічна, й тоді Катруся відвідувала її у Львові. Ко ротко перед смертю мати, зломала ще ногу в бедрі й не могла ходити. У сні закінчила свій страдницький життєвий шлях, а її єдина доня Катруся відійшла у вічність точно на один місяць пізніше, 29-го серпня 1986 р. Поховані обидві в тому самому родинному гробівці на Личаківському цвинтарі у Львові. Хай пам’ять про Них живе між нами вічно. МАРІЯ ЛОГАЗА МИКОЛА ГОРБАЛЬ Ой, кого ж ви, мамцю, ждете — Святий Вечір вже. Й не їсте Святу Вечерю, ой, кого ждете? То не січень стогне-плаче, то сини ідуть, Бо далека, бо далека випала їм путь. їм треба встигнути прийти На Святий Вечір в рідні хати. Йдуть рік, йдуть два, йдуть три, А цілу вічність жде їх мати. Ой, чого ж ви смутком, мамцю, застелили стіл? Чи збідніла наша нива, чи наш гай збіднів, Чи пшениченьку не жали — наш широкий лан, Чи зозуля не кувала літ щасливих вам? Ні, не забули, ні, не сплять! — То хлопцям ліг тягар на плечі: Йдуть рік, йдуть два, йдуть п’ять — Вони спішать на Святий Вечір. Як сльозою освятиться втомлений ваш зір — Наберіть з Дніпра водиці, а барвінку з гір. В них тривоги журавлині втрачене знайдуть, Бо далека, бо далека випала їм путь. Вони прийдуть, хоч важко їм — Така їх доля — йти додому. Йдуть рік, йдуть два, йдуть сім Так, як ішли сто років тому. ВАСИЛЬ СИМОНЕНКО ЗАВІРЮХА Ой, зима! Біжить, регоче біло, Бубонами брязкає в степу... Вам усе на світі зрозуміло? Просвітіть, премудрі, Недозрілу Душу мою, Зрячу і сліпу! Душу примітивну, Як метелиця, Білу й зрозумілу, Наче сніг! їй в очах Чомусь туманом стелються Істини одвічні і нудні. Ну й зима! Сміється, свище, сіє, Гонить дум урочистий кортеж: Як усе на світі зрозумієш, То тоді зупинишся І вмреш! 1976 рік. Томська область, заслання. Цю пісню автор присвятив Оксані Яківні Мвшко. із збірки Деталі піщаного годинника. Поезії та пісні. "Сучасність", 1983. Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top