Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44-45
46-47
48
НА ТАРАСОВІЙ МОГИЛІ На Тарасову могилу! Хто ж не зрозуміє того радісного зворушення, з яким ми в цю дорогу виби ралися? Хоч від того часу стільки років минуло, а мені перед очима наче живий той ясний літній ранок, коли ми на пароплаві ’’Імператор” випливали з київ ської Дніпрової пристані з-поміж суден та безлічі дрібних човнів, що збитою лавою розмістились перед станційним будинком. Пароплав суне повільно, тихо. Перед нашими очима пересувається у ранніх соняшних променях Володимирська гора, Купецький сад, Царський парк, ген видно Аскольдову могилу та високі вежі церкви і дзвіницю Лаври. Старий Київ з незчисленним золото верхими церквами, з різнобарвними будівлями, з яскравими дахами та густими, зеленими садами, помаленьку, наче відсуваючись, зникає з-перед очей. Минаємо й київські передмістя та поблизькі села, і випливаємо в чисте поле. Правим боком Дніпра горбки вкриті темним лі сом, зрідка спускається до води балка; осель майже не видно, сховались за горами. Лівий берег — це далекосяжна, безмірна степова рівнина, поросла буйною травою або зеленим збіжжям. Наче в задумі над своїм славним минулим Дніпро пливе так поважно, що майже не видно, в який бік котяться його хвилі. Незвичайні посухи обнизили воду, поробились мілини, повиринали жовті острови, де-не-де ріка поділилась та пливе трьома-чотирма рукавами. Через те плавба йде дуже повільно; па роплав з трудом знаходить потрібні йому глибокі місця; а нам аж зависно дивитись, як маса дрібних чаєчок пропливає попри нас прудко, тільки весла мигають та бризкають білою піною. Часами підпли ває сплав дерева, разом із шатром і цілим хазяй ством керманичів. Іноді й другий пароплав стрі неться; але коли це трапиться між мілинами, буває трудна справа: довгий час обидва вертаються, то знову їдуть уперед, поки вдасться щасливо розми нутись. А капітан, що попиває чай на покладі, радий, що минула халепа, схилившись над рупором, гукне одне слово: "Полний!”, хтось під сподом підбільшить вугілля, і хвилину пливемо жвавіше. Посуха, брак води у Дніпрі — це головна тема розмови між подорожніми. Молодий, рижий батюшка в жовтій рясі, з кіскою, заплетеною зеленою стріч кою, запевняє іншого, що своє буйне волосся заплів аж у дві коси та зв’язав до купи неозначеної барви стьожкою, що за його дитячих років Дніпро вигля дав широкий, як море, другого берега трудно було доглянути, а тепер часті посухи висушили вод та відсунули її геть від зелених прибережних лугів. Нам він і тепер імпонує своєю величиною; здається, майже такий широкий, як Дунай. Хоч між подорожніми певно не бракує ’’мало росів”, всі довкола говорять по-московськи, а ми одні своєю українською мовою звертаємо на себе увагу. Якась цікава міщаночка таки не втерпіла, щоб не поспитати, звідкіля ми, що говоримо ’’по-хох- лацьки”. — А у вас тут хіба ніхто так не говорить? — питаю. — Чому ні? Але ця мова так ніби для домаш нього обходу, до прислуги, для робочих; а пани її не вживають, — не вчена! І пригадались мені у тій подорожі по Україні давні літа, коли то молодою дівчиною я, вживаючи всюди нашої мови, справляла сенсацію, майже згір- шення. В школі прозивали мене московкою, по крам ницях поляки-купці всміхались іронічно, удаючи, що не розуміють, про що питаю; а в театрі раз, під час польської вистави, мало-мало не стався скандал, так сусіди накинулись на ’’хлопську” мову в ’’панському” театрі. І от, майже через чверть століття по тому, довелося знову дивувати людей ’’хохлацькою” мо вою. Га, що ж діяти? Шкода, та думаю, що й це лихо Taras Shevchenko Тарас Шевченко
Page load link
Go to Top