Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44-45
46-47
48
В с т у п н а с т а т т я Ір е н и П е л е н с ь к о ї до б іо г р а ф ії О л ени З а л із н я к о в о ї, я к у п р и г о т о в л я є р е д а кц ій н а к о л е ґія в ід ім е н і С Ф У Ж О . ЖИТТЬОВИМ шляхом Рідне село Сенечолів розкинулось по бойків ських горбах широко й далеко, так що до школи ді тям дійти ніяк. Тому школи нема. Діти священика о. Юліяна Охримовича вчаться вдома аж до 4-ої кляси народньої школи. Відтак батько везе їх до міста, кого до Стрия, кого до Львова. У Львові є вже троє синів, два в українській гімназії, а один на теології. Дочку Олену, яку кликали Галею, й наймолодшого сина Остапа до Стрия. Охримовичі — рід старий, священичий — о. Юліян є парохом Сенечола, його батько був парохом Велдіжа, священиками були та кож дід Юліяна Євстахій і прадід Григорій. Для 10-річної Галі Стрий 1896 року — страшенно велике місто. Вона ще досі не виїздила з Сенечола, хіба що один раз ще 8-літньою до Львова. Там була на Крайовій виставі, де показували звірів з Карпат, зразки народнього мистецтва, зібрані Володимиром Шухевичем, і слухала в театрі Соломію Крушель- ницьку, але це не зробило на неї такого враження, як електричний трамвай. Місто Стрий, нова школа й станція у бабці Гора- левичевої, зі старого священичого роду Петрушеви- чів, де перебували діти священиків з околиці — були початком міського життя. Вже не було вороття у сільське затишшя Сенечола, хіба що на деякі свята й вакації. Одначе враження з дитинства в Сенечолі такі сильні, що вже на схилі віку, на 81-му році життя відтворювалися з пам’яті й клалися на папір цілі довгі тексти пісень, колядок, щедрівок, образи зви чаїв і обрядів. Вони залишилися, як ’’Зразки народніх співанок з села Сенечола з кінця XIX століття.” Початки в чужій міській школі не були легкі. Хо ча Галя Охримович перевищувала своїх товаришок знанням предметів, проте вони дивилися згори на українку з села. Колись одна з них сказала: "Я внуч ка повстанца, а ти так як хлопка, бо ти цурка попа зе всі” (Я в н у ч к а п о в ст а н ц я, а т и т а к я к селянка, бо т и д о ч ка п о п а з і села). У відповідь на ці слова тиха Галя несподівано піднесла кулак і з усієї сили вда рила ним межи очі товаришку-польку. З тієї пори ні хто не відважувався зачіпати української дівчинки з села, яка виявила вже в дитинстві риси вдачі Охри- мовичів: лагідність і несміливість поведінки у що денному житті, але твердість характеру і готовість до боротьби в обороні чести своєї і свого народу. Мовчазна Галя любила вже змалку прислухува тись до розмов старших на громадські й політичні теми, а в домі пані Горалевич була до того часто на года. Тут приходив її син о. Лев , парох села Угер- ська, діяч і співробітник Євгена Олесницького, о. Олекса Бобилевич, сотрудник на Ланах, Володимир Охримович, найстарший брат Оленки, який працю- вав конципієнтом у д-ра Олесницького. У четвер — торговий день у Стрию — приїздили священики та батьки дітей. Атмосфера була напружена, бо в 1897 р. відбувались вибори до Сойму, і Стрий був цен тром виборчої округи й пропаганди. В день виборів поляки мали арештувати брата Володимира тому він мусів сховатися. "Станціонери бабуні” також брали участь у політичній боротьбі. Галя, учениця 4-ої кля- си, ходила попід будинок Повітової Ради, де відбу валися вибори й приглядалася, хто йде голосувати на українських кандидатів, а хто може "схрунити”. У Стрию жила Галя тоді лише три роки, але зв'я зок із цим містом не переривався. Затримувалася в ньому, коли відвідувала батьків у Сенечолі (аж до смерти батька в 1908 p.), сестру й шваґра о. Ревако- вича в Волосянці й братів, о. Ростислава в Уричі в Скільщині та о. Богдана в Корчині, а пізніше аж до 1939 р. в Завадові коло Стрия. Після вакацій 1899 р. виїхала Галя до Львова, де мешкала у о. Демяна Лопатинського. Мені було тоді 12 літ, і я ходила у Львові до шко ли — пише про ті часи у статті "Наталія Кобринська у моїх спогадах”. Перший раз у житті була я на зборах Олена Залізняк 1886-1986 Olena Zalisniak
Page load link
Go to Top