Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44-45
46-47
48
ЛІНА КОСТЕНКО На все є час — на голубі тумани, на вчинків простоту, на простоту понять, на те, що коли навіть не таланить, можливості — ті уже п’янять. На те, що сил немає де прикласти, бо силам тим не відчуваєш меж, і прагнеш далі — до мети і щастя, а як впадеш — не боляче впадеш. На все є час — на милу недосвідченість і переконання у власній правоті, і на любов, що, благодатна, вічна, буває раз і тільки раз в житті. На все є час — на самоту і вірші в безсонну ніч осінньої сльоти, на гіркоту безмірних перебільшень і справедливу жорстокість прямоти. На все є час — на право заперечень, на те, щоб згасли істини старі, на те, щоб, не вагаючись, на плечі узяти непосильні тягарі. А потім, розрізняючи баласти і з-поміж них — єдине основне, спокійно зняти, вибрать, перекласти, сказать: — Життя, прийми тепер мене! І скаже світ: Ти крихта у мені. Ти світлий біль в тяжкому урагані. Твоя любов — на грані маячні, і віра — у наївності на грані. Що можеш ти, розгублене дитя, зробити для вселюдського прогресу? — Я можу тільки кинути життя історії кривавій під колеса. Хоч знаю: все це їй не первина. Але колись нап’ється до переситу! — захоче випити не крові, а вина за щастя людства, за здоров’я всесвіту. ПЕРЕД ПОРТРЕТОМ Ж ІН КИ З ДИТИНОЮ Лагідна жінко! У тебе таке обличчя, ніби на нього відсвіт кладе непогасний вогонь. Його не спотворює сумнів, не мучать його протиріччя. Твоєму синові тепло в гніздечку твоїх долонь. Було безтурботне дівчисько, таке молоде-зелене. Звичайним і навіть буденним здавалось йому життя... З тих пір, як створила серце — живе, людське, незбагненне — яким страшним і ворожим здається тобі небуття! Із збірки "Ліна Костенко — Поезії", 1969 р. 14 "НАШЕ ЖИТТЯ”, ВЕРЕСЕНЬ—ЖОВТЕНЬ 1984 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top