Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44-45
46-47
48-49
50-51
52-53
54-55
56-57
58-59
60-61
62-63
64-65
66-67
68-69
70-71
72
плеті: Ольга Лещукова, Ольга Приймова і я. В читальні не сподіванка: дві дочки о. Віктора Матюка композитора. На присілку Гутка Зелена мають малий маєточок. Наймолод ша Леся, перша моя учителька гри на фортепіяні. Здається так недавно їхали ми з сестрою залубеньками крізь тихий ліс, старий Федьо розказував несамовиті казки, часом серна або дикий кабан перебігали дорогу. Панна Леся давала кляпса по пальцях за помилковий удар по клявішах і голосно вираховувала такти. Над фортепіяном великий портрет о. Матюка. В хаті пахло зіллям і рогаликами з рожею. Старенька їмость у фотелі розпитувала що нового... Леся мала багато кандидатів до подружжя, але всім відмовляла. Дві старші не дуже здорові сестри і ста ренька мама потребували її опіки. Вони провадили взір цеве господарство, сад і город. Село багато користало з їх практичних порад. Наш перший Кружок дістав добрих опікунок. * * * Туркоче весело візок Грицька знайомим гостинцем, я їду в північний район повіту, тихо сиплеться пісок з під ко ліс. їдемо на південь, шумлять від вітру сталеві колеса ро- верів, чоловік відпроваджує мене до Гійча, Вільок чи Забір’я. Діти на прикріплених сидженнях, тішаться на заба ву з татом в лісі коло шлюзи, а я їду далі до своїх жінок. Часом залізниця везе до Боброїдів, зимою мчать саночки до старовинного Маґерова. І так тиждень за тижнем, рік за роком. Все більше читачок дістає "Жіночу Долю”, все біль ше садівничок спроваджуємо літом. Жінки беруть участь у кооперативних чи передвиборчих нарадах, на показових лекціях, курсах. Активізуються доньки священиків: Заяців- ни, Мигалівна, молодші їмості, відважніші учительки в та ємниці від інспектора. * * * Конгрес у Станиславові був великою подією. Ми мали вже кілька кружків. Наша делегація (10 осіб) приїхала рано до Львова, щоб долучитися до знижкового поїзду на Ста- ниславів. На головнім двірці повно жінок. Нема місця на лавках, сидимо на підлозі на клунках, чекаємо. Від’їзд на шого поїзду відкладають з години на годину, вже полу день. По недоспаній ночі всі змучені. А тут прикра вістка: знижкового поїзду не буде. Хто хоче і може, нехай їде за повну ціну! Всі хочуть, але не всі можуть. Від нас їдуть дві Ольги: Лещукова і Приймова, всі решта неприготовані фі нансово вертаємося домів. * * * Припадково знайшли інструкторку домашнього госпо дарства і куховарства. Уряджуємо в Раві курс! Випрацю- вали програму, розклад зайнять, знайшли доповідачів, ого лосили в повіті. Кухня в захоронці, нічліг таборовий в На роднім Домі. Чекаємо напружено. Дійсність перевищила наші сподівання. Курсантки ледве помістилися у великій залі. Бабця мусіла спати на канапі, на бабцинім великім ліжку спить Марія Садовська з малим Юрчиком. Вдень ма лий бавиться з нашими дітьми, а мама йде на курс. На по двір’ї в Народнім Домі повно підвод, зносять сінники до за лі, в кухні дижурні відбирають провіянти, рух, гамір, стука ють позичені по цілім місті великі горшки, ринки і всяке кухонне приладдя. На стіні розклад зайнять, дижурів. Гру па варить, друга слухає теоретичних викладів. Тато кур сантки з Голого привіз у мішечку горох помішаний з пенца- ком, він думав що "пані в місті і так не мають що робити, то переберуть"! Не зважаючи на невигоди, дівчата не втікали, навіть приїжджали нові. "Василю — кажей мій чоловік го сподареві, що привіз дочку на четвертий день — та курс вже давно зачав ся”. "Панє меценашу — або дівка то век сель? має час!” Успіх був великий, розійшлося кількаде- сять примірників куховарства видання ’’Жіночої Долі”, кур санток запрошували бути господинями на весіллях чи ін ших оказіях. * * * Лагідний вітер колисав свіжим весняним листям старих дерев цвинтаря. Ми ховали одну з засновниць Філії О. Ле- щукову. Четверо маленьких дітей тулилося до заплаканого О. Осипа, бувшого воїна УГА, автора численних воєнних оповідань. П’яте мама забрала із собою в домовину. Під ві кнами хати Покійної на корчі бузку цілими днями сиділа сумна пташка. По сорока днях зникла. На жалобних сходи нах сенаторка О. Кисілевська відкрила святково портрет Покійної у залі ’’Бесіди”, яка була нашою домівкою. * * * Понеділок. Ярмарковий день. Добігає реченець відда вати збіркові листи на допомогу вдовам і сиротам по емі грантах. Акція проф. Шкурата, яку рік-річно піддержує Со юз Українок. раз-по-раз хтось приходить. Жінка розмотує вузлик з дрібняками. Багатші села приносять навіть кілька паперових злотих. Козубалька з Верхрати кладе на столі два мішечки. ”Не било центів, то нате трохи маку і куті. Най сиротєта мають на Світий Вечір”. * * * 36-ий рік. Ми осягнули приписаний Централею органі заційний стан, щоб урядити День Селянки. Треба 15 круж ків, ми маємо вже 17. Настав наш час і який гарячий! Хоч приготування йшли вже давно, все ж треба перевірити всі точки програми, приладити ноти для оркестри, яка приїж джає аж з Бутин коло Жовкви , буде грати до вправ, при кра авдієнція у пана старости за дозволом, у пана надліс- ничого за площею (не маємо своєї відповідної), замовити афіші в друкарні О. О. Василіян в Жовкві, приладити одна кові прапорці для всіх кружків. Шию їх, а наш технічний асистент п. Мелько К. обіцяв вималювати написи. Гасин Микола ладить дрючки. Чи буде погода? чи не буде якоїсь несподіванки? Була чудова погода. Була і несподіванка. Деякі села, під намовою ОУН відмовилися дефілювати перед представницею Централі, ”то не наша влада”. Пані О. Шепарович на тім не залежало. Вона вмаршувала ра зом з цілим походом з церкви через місто на площу і сіла на почеснім місці на трибуні. Було багато людей, всі пока зи (весілля, обжинки і т. д.) відбулися справно. Найбільш зворушливі були вправи вільноруч кількох сот жінок до пісні "Боже великий, Творче всесильний”. (Далі буде )
Page load link
Go to Top