Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44-45
46-47
48
Quo Vadis, Domina? (після-конференційні рефлексії) Як до церкви сходяться люди, щоб вислухати відправи і "казання” та молитвою і комунальним співом зміцнитися духом, так і жінки українського походження, не тільки союзянки, з’їхалися до Кергонксону на ’’Союзівку" з початком жовтня, "відправили” 1-шу Конференцію, вислухали ”проповідей”-панелів і по спільних нарадах,від свіжені вернулися до дальшої праці, до ролі жінки-українки в 2-ох світах. Під сучасну пору в деяких церквах шириться "Born Again” тенденція, темою якої є релігійна обнова. Під час конференції, 600 жінок зібраних на "Союзівці” неначе б "відродилися” через змогу участи в дискусіях, змогу вислову власних поглядів і свободу думок. "Expose” україн ських проблем і власна "exposure” дали змогу особистого контакту, а найважливіше, змогу проаналізування наших пекучих справ. Жаль тільки, що ніяк було брати участь у всіх панелях! (Тут у пригоді кожній з нас стане "Ukrainian Weekly” No. 41, з 10 жовтня ц. p., який докладно і гарно подав звіт з Конференції). Як легендарні ’’King Arthur’s Knights of the Round Table” в ”Camelot”-i, що мечами воювали за все їм святе, так жінки на "Союзівці", "Дами Круглих Столиків" на "Веселці” постановили собі уперто битися за свої справи: мову, віру, звичаї, набутки культури. Тільки не мечами, а пером, полемікою, добрим приміром* і працею невсипущою. Зрозуміли вони, що не тільки треба консервувати старовину, плекати мову і заховувати наші традиції, але треба вирощувати в тім дусі нові покоління, бо їм доведеться передати все набуте, щоб вони в свою чергу зберігали українську ідентичність. І зглянувся Господь ласкавим оком на жіночу юрбу і щедро обдарував її гарною погодою. А сині гори навкруги, Докінчення: ПОВЕРТАЮ ЧИСЬ наближається, а сон не бере. Одна за одною непри- чесані думки, так і лізуть в голову. Ну, добре! Дуже вдала дво-денна конференція. Але цікаво, як молода жінка сьогоднішнього дня розв’яже проблему наступного (бо те, що ми робимо сьогодні, підготовляємо для завтра). Нпр. справа української мови. В дискусійній лаві визнано ук раїнську мову інтегральною частиною української культури, продуктом всіх аспектів культури, її треба дальше плекати, починаючи від родинного дому. А тут, у домах українських батьків щораз то частіше ужиткова англійська мова. Навіть приїжджаючи по своїх дітей до україно знавчої школи чи до молодіжної домівки ті ж самі україно-мовні батьки говорять до дітей по- англійському. Коли зі садочка СУА ні одна українська дитина не вписалась до суботньої українознавчої школи. Коли число учнів у всіх українських школах щороку понижується. Коли нема ким заступити в українських школах старших учителів, бо молодим "невигідно” в суботи працювати. Або молодіжні організації. Вони також працюють немов стародавні щити, захищали всіх; перші осінні кольори теплом своїм вливали в душу почуття так рідкого тепер задоволення добре виконаної роботи. Сонце пригрівало зібраних по терасах авдиторієнток, а вітер-пустун гейби питав: "Quo vadis, domina?" — Іду, несу наш рідний вогник, щоб розпалити ним серця молоді. Доки в мені сили, хочу його наступному поколінню передати, як ту святу естафету. "Quo vadete, dominae?” — гейби ехом прилетіло від синіх гір. Вишиваним безконечником-меандром у вічність відходимо, як і тисячі жінок перед нами. І хоч змучена кожна з нас, однак... "щаслива припливом снаги диво вижної**", бо, "Я — жниця поденна, Я — жниця довічна”, що працює терпляче "за т исячний сніп”. Ні, це не "euphoria” охопила жінок на "Союзівці”, а справжнє вдоволення ввійшло в душі їхні, бо зуміли вони переставитися на інший, більш хосенний шлях. І вже в жовтні так чомусь хотілося заспівати: "С нами Бог...” Ми жінки, жінки-родильниці, жінки-сіль землі, еманци- повані жінки, котрі несуть ярмо не тільки 2-ох світів, але як часто і обох статей? — Жінка-бабуня, правзір для молодших; жінка в силі віку — вагітна плодами свого тіла, плодами свого розуму; юна жінка, що сміливо ступає сьогодні в сліди своєї попередниці, вона жінка пра- пороносиця, в ній наша надія, надія "Нової України”. І радіє і звеселяється нині наша прамати Ева, вона, що запропастила рід людський у долину плачу... радіє, що ми, її прадочки рятуємо нарід свій з безодні. Аі^інь. *”Не кажи, а покажи” доктрина, з проповіді о. Волошина, нед. 3. X. **3 вірша Ліни Костенко: "Я — жниця поденна”. Марія Карман, вільна членка СУА для майбутнього. Все менше і менше в них членів, великий брак провідних людей. А говорив молодий учасник на Ювілейній Пластовій Зустрічі в Іст Четгем; ”Я сьогодні, тут, бо тут моє середовище”. Чи належно оцінюємо ми значення українського середовища для української людини? Безперечно, всі ці проблеми не тільки для розв’язки українській жінці. Але власне оцінюючи по відбутій конференції, приходжу до висновку, що сьогоднішня жінка настільки динамічна, що вона зможе багато прикласти до вдержання при життю нашої діяспори ще довгі роки. Але це вимагатиме довгих, тривалих і наполегливих зусиль... Але я вірю в українську жінку! І ще одна ’’єретична” думка підкрадається до мене, але ненадійно водій авта зарядила: — Робимо пів-годинну перерву і завернула авто на площу придорожньої гостинниці. Ну, звичайно, ми пішли на каву. А я взяла молоко, бо мені казали, що молоко впливає на сон. І дійсно, повернувшись до автобусу, в короткому часі я почала ’’втрачати пам’ять”. Коли пробудилась, вже сонце показувалось над обрієм. При кермі сиділа мати панни О. (Що за чари вплинули на неї, що вона передала керівницю в інші руки). Перед полуднем прибули на місце.
Page load link
Go to Top