Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
ВАСИЛЬ КОСТРИЦЬКИЙ СТАРІСТЬ Нічну тишу несподівано порушив приглушений дитячий голос: — Мамо! Мати не відразу відповіла. Вона не сподівалася цього. Вона думала, що її Горунцьо вже спить. Прислухалася. І знову до неї прилетів цей запитливий приглуше ний, але цілком виразний голос її сина: — Мамо!? — Що таке, Горунцю, чому ти не спиш? — запитала вона, ще почекавши. — Мамо, а коли я буду старий? О!., питання. Таке дивне, несподіване питання! І таке просте... а як дати на нього таку ж просту, ясну, зрозумілу для дитини відповідь? їй самій часом здавалося, що вона вже стара. Правда, не дуже стара, але ж... а тут її дитина про це питає. Оце недавно її чоловік приніс був подарунок і побажав їй кріпкого здоров’я на много літ. Тоді вона собі пригадала, що їй скінчилося того дня 27 років. І чомусь тоді їй набігла думка, що вона вже така стара: 27 років! Так багато! — А чому ти питаєш? Дитяче ліжко заскрипіло і хлопчинка прийшов до матери. — Мамо, я хочу до тебе, — і він скоренько вигідно вмостився коло неї під ковдрою. — Мамо, — шепотів він їй тепер вже до вуха, — що то таке ’’старий”? А чи я буду старий? Чи ти будеш старий?., хм... — секунди бігли — багато їх — мовчазні, темні, однакові і порожні. Ні одна з них не помагала їй. У поспіху мати шукала відповіді, але вона не знаходилася. Хлопчик чекав. Сон не брав його. — Мамо?.. — Горунцю, почекай. А... а ти хотів би бути старим? — Я не знаю. — А може ти вже старий? — А який я старий? — А скільки тобі років? — спитала вона. — О... ти знаєш. — А ти не знаєш? А ну, а ну, скажи мамі, скільки тепер маєш рочків. Хлопчинка витягнув з-під ковдри руку з розчепіреними пальчиками, підніс її високо, але навіть йому самому нічого не було видно. — Я знаю. А ти не бачиш, не бачиш! — засміявся він. — А так, нічого не видно. — І аж нарешті, догадавшись з його руху, вона впіймала його ручку за розчепірені пальчики і жвавенько голосно порахувала: — Ага, тепер знаю. Маєш чотири роки. А де п’ятий? — Нема! — і він хотів уже сховати руку. Але мама похапцем знайшла і п’ятого і Горунцьо тепер уже зовсім голосно розсміявся. Мати затулила йому долонею рота. — Будь тихо! Чому не спиш? Вже дуже пізно. Треба спати. Я хочу спати. — А я не хочу! Мамо, скажи, коли я буду старий? Га? А ти стара? — Ні... ще ні. — А бабуня стара? — О, так, вона стара. — А дуже стара? Це питання мати зустріла, як великий камінь на дорозі: її мати не була аж така стара вже... але... Знову виринула довга павза, повна безуспішних пошуків за негайною відповіддю. — Ні, не дуже стара... але стара. — А коли я буду старий? — допитувався малень кий Ігор. — Горуньку, ти краще спи. Вже дуже пізно. От, як не будеш скоро спати, то до завтра станеш старим — поспішила припечатати цю істину мама. — То я не буду спати! Я хочу бути старим! А який я буду старий? Га? Такий, як бабуня? Га? Скажи. Мамині обійми бувають часом такі сильні. Але вони не такі страшні. Вона не здушує так, як дядько Максим. — Ходи, мій старенький. Спи вже, ну, спи! Та не крутися ти, ну... лягай вже... будеш, так, будеш старий, як бабуня. Тільки спи тепер. ’’Тільки не так скоро, не тепер” — хотіла ще додати, але вчасно спіймала себе на цьому і промовчала. Маленький Ігор задоволений позіхнув, зробив собі кубельце під боком у мами... витягнув ніжки... було так ладно тут... утульно, так тепло! І раптом чомусь дуже захотілося спати. Широка, темна, величезна, м’яка і тепла запона сну і спокою всевладно і тихо спустилася на обох і на все довкола. Все затихло. Ф і л я д е л ь ф і я . Б е р е з е н ь 1 9 7 7 р . Б .
Page load link
Go to Top