Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
Товариства ім. Шевченка. У 1915 р. появився некролог Володимира Шухевича, у 1916 р. некролог Івана Франка. Обидва були членами управи товариства і співпрацівниками музею, що зазначено у посмертних вістках. У час першої світової війни у квітні 1916 р. появилася в журналі цікава новина про виставку народного мистецтва, на яку підготовили експонати жінки, що перебували в таборах біженців в Австрії. Міністерство внутрішніх справ подбало про відповідні матеріяли, а жінки, головно українки, відтворили традиційні вишивки, ґердани та інші вироби. Автор звідомлення М. Габерляндт підкреслює, що якраз у той час російські війська в Галичині винищували предмети народного мистецтва не лише в музеях і приватних збірках, але теж грабу вали їх по селах. По першій світовій війні змінився формат, назва і зміст журналу. Він появляється дотепер, одначе статті майже виключно присвячені студіям австрій ського і німецького фолкльору. Ініціятором і довголітнім директором Museum fuer Oesterreichische Volkskunde був д-р Міхаель Габерляндт. Він зумів зацікавити справами музею австрійську аристократію, фінансові круги і числен них фахівців, що давали всесторонню піддержку цій новій установі. Офіційне відкриття музею відбулося 31 січня 1897 р. в будинку біржі у Відні, де раніше приміщувався торговельний музей. У просторій залі виставлено коло 6.000 експонатів. Музей здобув скоро розголос тим більше, що вже в серпні того самого року відвідав його цісар Франц Йосиф і висловив признання для цього почину. Престо- наслідник Франц Фердинанд, що сам був колектором і цікавився музейництвом, зчасом став опікуном музею. Помимо популярности, довкола музею і журналу вив’язалася контроверсія, що тривала до першої світової війни. Присвячення уваги фолкльорові слов’янських та інших народів, що входили у склад австро-угорської монархії, не подобалося деяким кругам. Дослідники і колектори, що цікавилися виключно австрійською і німецькою етнографією, називали М. Габерляндта слов’янофілом. На знак протесту вони помішували свої праці у берлінськім журналі Zeitschrift fuer Volkskunde, також деякі приватні збірки потрапили до етнографічного музею в Берліні. З перспективи часу слід ствердити, що закиди були безпідставні, бо 1. Етнографічний музей в замку Кітзее 2. Музей в Кітзее. Вітрина з україн ськими нашийними прикрасами 3. Музей в Кітзее. Вітрина з гуцупь ськими кахпнми 4. Музей в Кітзее. Скриня 1. Ethnographic museum in the castle Kittsee. 2. fh e museum in Kittsee. Display case with Ukrainian neck ornaments. 3. The museum in Kittsee. Display case with Hutsul tiles. The museum in Kettsee. Chest.
Page load link
Go to Top