Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
Призабутими дорогами ІВАННА РОЖАНКОВСЬКА ВІДВІДИНИ МУЗЕЮ В КІТЗЕЕ і Етнографічні та етнологічні досліди почалися в Україні під кінець XVIII століття та розвивалися паралельно з науковою діяльністю інших народів у цій ділянці. З часом при українських наукових установах східніх і західніх земель поставали спеціяльні комісії для студій етнології та етнографії, праці друкувалися у періодичних виданнях. Статті українських науковців як також розвідки чужих авторів появлялися в чужомовних журналах. Логічним наслідком етнографічних дослідів були збірки предметів народного мистецтва, одягів, музичних інструментів, хатнього устаткування. Приватні колекції часто ставали зав’язком музеїв, з яких деякі збереглися до сьогодні. Наукові експедиції в терен, студії і публікації були у великій мірі залежні від політичної ситуації на українських землях. Десятиліття інтенсивної науко вої праці чергувалися з періодами занепаду етно логічних та етнографічних студій, спричинених війнами, що потягали за собою спустошення бібліотек, музеїв, заслання і фізичне нищення науковців. Русифікаційна політика та сковання вільної думки і науки в сучасній Україні унеможливлюють об’єктивну працю в тих ділянках. Нечисленні періодичні видання, що появлялися невеличким тиражем (500 примірників) та, в яких часом протиснулися деякі поважніші довідки, перестають виходити. Чужі дослідники, що колись цікавилися українською етнологією та етнографією, не мають доступу до джерельних матеріялів і тому не присвячують їм більшої уваги. Під кінець XIX століття постали в західній Европі об’єднання для студій фолкльору, з яких багато проявляє активність до сьогодні. Одним із них є Verein fuer Oesterreichische Volkskunde, заснований у 1894 р. у Відні. Наступного року товариство започаткувало журнал Zeitschrift fuer Oesterreichische Volkskunde і заснувало Museum fuer Oesterreichische Volkskunde у Відні. Постання цього товариства і його діяльність має близьке відношення до української етнографії. Членами цього товариства стали Володимир Гнатюк, Зенон Кузеля, Іван Франко і Володимир Шухевич. Уже в першім річнику журналу стрічаємо вістку про етнографічну частину крайової виставки у Львові,що відбулася у 1894 р.На виставці домінувала церква з дзвіницею, яку будував гуцульський майстер Лесько Кобчук зі своїми помічниками, при чім зазначено, що він не мав плянів будови, ні не вживав риштовання. Моделі хат природної величини з різних околиць Галичини і Полісся, народні одяги, кераміка, вироби зі шкіри і дерева зображували побут українського села У тім числі поміщено теж праці про українські текстильні вироби, громадські печатки на Буковині та бібліогра фію етнографічних видань. Цього роду матеріяли появлялися в журналі до першої світової війни. На окрему згадку заслуговує рецензія Івана Франка на ”Гуцульщину" Володимира Шухевича (1902 р.) як теж його звідомлення з етнологічної експедиції на Бойківщину (1905 p.), в якій крім І. Франка взяли участь проф. Т Волков з Парижу, інж. П. Рябков з Росії і студент 3. Кузеля. В журналі друкувалися інформації про працю і видання Наукового Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top