Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
ОЙ КОЛИСАЛА, Ой КОЛИСАЛА ДИТИНУ МАЛЕНЬКУЮ Ой колисала, ой колисала дитину маленькую, Ой урвала я, ой урвала я поворозку тоненькую. Ой не жаль мені, ой не жаль мені поворозки тоненької, Ой лишень мені, ой лишень мені жаль дитинки маленької. Бо колисочка, поворозочка з крутого деревечка, Дитинка мала, дитинка мала матінці від сердечка. Бо колисочку, поворозочку за день, за два збудую, Дитинку малую, дитинку малую за рік не вигодую. Бо колисочка, поворозочка і ще другая буде, Дитинка умре, дитинка умре, другої вже не буде. ВСЕОБІЙМАЮ ЧА МАТЕРИНСЬКА Л Ю Б О В Місяць травень присвячений матері. У церквах він при свячений Матері Божій. У щовечірних відправах віруючі не тільки віддають їй честь, вони приносять до Неї свої турбо ти, складають свої скарги та прохання, визнають слабості. Про материнську любов написано поезії, вона є темою безлічі оповідань, новель, спогадів. їй присвячують свою увагу філософи, лікарі, психологи. А все таки не все про неї сказано і все ще можна говорити про неї по-новому: про II силу, вирозумілість, посвяту. Українська мати обтяжена ще додатковими терпін нями. Вона ж бо супроводить своїх синів і дочок у світ, де йде боротьба за існування не тільки особи, але й спіль ноти. Історія українських матерей записана кров’ю і сльо зами. Але ж їй завдячуємо, що існуємо, не тільки фізично, як одиниці, але теж як спільнота, як нарід. Вона, її любов не один раз і не одного завернула з до роги зла, спрямувала до ясної цілі, піддержала у важких хвилинах. У книжці "Харків, Харків...”* Олександер Семененко в розділі "У Києві — в тюрмах” пише: "В кін ц і січня 1938 р о к у мене знову а р еш тувал ися л е ж а в дома хворий на анґіну і і з перев’язаним горлом по прощ ався з мамою, М а р ією Р ом анівною і б а т ь к о м о п 'я т ій го д и н і ночі. Карцер — м одерний кам 'яний міш ок, спеціяльно збудований у цьому прим іщ енні, де був колись ін с т и т у т благо ро дн их дівиць. Т у т немає л іж к а , немає с т о л а , с т іл ь ц ів , немає вікон. Я поклав сидора* під го ло ву і заснув на цегляній долівці. У с н і я відчував п р и с у т н іс т ь мами, Ті с и н і очі, т і великі очі, що колись під н іж н и м и дугам и брів і в рямцях м 'якого чор н о го волосся с в іт и л и мені з а в ж д и . Тепер вони були т я ж к о сумні, т е п е р вона була сива. У київсько м у карцері, під в а р т о ю орденоносців, без н а д ії на цей раз в и й т и ж и в и м , я бачив м а т ір . Не було вчинків, не було д ії в т о м у сні. З н е д о с я ж н и х глибин п ід свідо м о го в цю переломову ніч піднялося т е , щ о лю д и не в м ію т ь с к а з а т и св о єю б ід н о ю мовою, хоч воно на й ва ж л ивіш е, найбільш е з т о г о , що вони м а ю т ь на цьому с в іт і. Я го во р и в незвичайні слова. Я го во р и в ніколи не сказані моїм и у с т а м и слова л ю б о ви і н іж н о с т и . Все, що не було сказане, коли т и х и й хлопчик т а к боявся в т р а т и т и сво ю маму, як вона була хвора, що не с к а зав ш о р с т к и й , колю чий ю нак, коли гір к о й мовчки ж а л ів маму за кривди ж и т т я , т е п е р го во ри в син на своєм у м у ж е с ь к о м у сор око во м у р о ц і т я ж к о ї т ю р е м н о ї но чі увісні. Я не покличу н ік о го т л у м а ч и т и т о й сон. Знаю, що в т у ніч н е с т е р п н е м а те р и н е го р ю ва н н я т а м у Харкові прорвалося до мене і зродило т о й сон. Ін ш і м а т е р і з р о з у м ію т ь мене, їм м о ж н а р о з к а з а ти про мій сон у карцері К и їв с ь к о ї в н у т р іш н ь о ї т ю р м и ." * ’’Сидір” — арештантський лантух з речами. Олександер Семененко: Харків, Харків — Вид. Сучасність. 1976 Наша обкладинка: Караффа К о р б у т . "На панщ ині пш ен иц ю ж а л а ". Л ін о р и т 1968 р. Our cover — Karaffa K o rb u t — M other & c h ild НАШЕ ЖИТТЯ, ТРАВЕНЬ 1977 1
Page load link
Go to Top