Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
ПРОЩАЄМО ІВАННУ БЕНЦАЛЬ (Слово голови СУА Іванни Рожанков- ської на похороні сл. п. Іванни Бен цаль) Сумний це обов’язок прощати в останню дорогу від імені Головної Управи почесну членку СУА Іванну Бенцаль. Наша організація скупа на похва ли і признання. За 52 роки існування СУА наділив почесним членством не багато більше як 10 членок, звичайно за довголітню, жертвенну, безкорисну працю для громади, за труд цілого життя. Однією з них була Покійна. Обірвалася нитка життя, Іванна Бенцаль відійшла у вічність і забрала з с о б о ю частинку історії української іміграції останніх десятиліть в Аме риці, яку вона, по своїй змозі, пома гала творити. Була вона активною в усіх ділянках громадського життя впродовж довгих років, як довго сягає пам’ять давньої і нової іміграції. У містах і містечках Америки згадає її з жалем не одна родина. Це ж вона була о дн ією з тих, які вітали теп лим, рідним словом тисячі скитальців, що причалювали по другій світовій вій ні д о берегів Америки. Її усміх і прияз не відношення ставало тим першим промінчиком надії для нових іміґран- тів, які у перших хвилинах перебуван ня на новій землі з острахом думали, що принесе завтрішній день. Вони, мабуть, не знали, що та сама жінка, яка з таким співчуттям гладила голів ки їхніх дітей, у повоєнні роки разом з іншими збирала, пакувала і висилала харчі та одяг д о Европи, щоб облег- шити їм таборові злидні. Іванна Бенцаль була громадською лю диною у повнім значенні цього слова. У неї було д о б р е, щире україн ське серце. Охоча д о праці, завжди по гідна і скромна. В СУА виконувала різ ні обов’язки, на всіх рівнях організації: у Відділі, в Окрузі, в Головній Управі. Коли відходила з якогось посту, вона не ображувалася, лише радо спів працювала зі своєю наступницею, слу жила порадою і досвідом . Коли почався р о з п о д іл між давньою і новою іміграцією, вона вміла знайти спільну мову з одними і другими — була часто звеном між тими, що не зуміли с е б е взаємно толерувати. Її громадська діяльність виникала з внутрішньої потреби, з почуття обов’язку супроти громади. Вона не хвалилася своїми заслугами, не д ом а галася почестей, а кожне вирізнення приймала з вдячністю та великим зворушенням. Була довголітньою спів робітницею покійної почесної голови СУА Олени Лотоцької, а її заслуги у розбудові нашої організації неоцінені й великі. Відійшла у вічність піонерка українського громадського життя в Америці. Її місця не б у д е кому засту пити. Усе членство СУА ділить свій біль з родиною Покійної, а ми прощаємо Її від усіх тих, які не мали можливости віддячитися їй і віддати останню прислугу, відпроваджуючи Її на віч ний спочинок. Коли б гунни в п’ятому сторіччі перемогли на Каталявнських полях римську армію, чи араби у восьмому столітті під Клермон-Ферран, чи монголи в XIII сторіччі продовжували свій переможний похід — історія і культура Европи виглядала б сьогодні може й інакше, але це не міняє нічого на наявному стані сучасности, ні на наших досягненнях в галузі культури, цивілізації, на наших моральних принци пах тощо. У цю скарбницю європейської культури й цивілізації, яку ми сьогодні називаємо західньою, дали й українці свій не абиякий вклад, крови й духа і тому ми маємо повне право говорити про вклад на шої нації в різні ділянки європейського життя. Коли ж ми звернемося до нашої теми — вкладу українських письменниць в скарбницю всесвітньої культури, то й тут треба сказати декілька слів про вклад жінок узагалі в культурне життя Заходу. До XIX сторіччя визначні жінки в історії захід- ньої культури були винятком. Щойно французька революція відкрила перед кращою половиною людства нові можливості, однак тривало ще сто кількадесят років, поки жінки здобули повну рівно правність, принаймні в західньому світі. Треба сказати, що якраз у цій боротьбі за еманципацію жінок саме цілий ряд письменниць здобули собі право ввійти в світову літературу. Поряд з тим жінки виступали в ролі пропаґаторів різних інших нових ідей. Гарієтт Бічер-Стоу, авторка ’’Хатини дядька Тома”, перша вказала на негритянське питання в Сполучених Штатах; Жорж Занд порушує у Франції справу жіночої рівноправности та різні з цим пов’яза ні соціяльні питання. Німкеня Анетта фон Дросде- Гюллсгофф по-мистецькому вказала в своїй новелі ”Ді Юденбухе” на жидівське питання. Літературний рівень творів цих жінок міг бути різний, а все ж таки, навіть не зважаючи на естетичну вартість їх творів, вони перейшли в загальну скарбницю світової літера тури тим, що порушували наболілі загального зна чення питання, звертали на них увагу й допомагали розв’язувати складні проблеми та тим спричинялися до прискорення розвитку культурного, мистецького, соціяльного, расового, релігійного життя, щоб вказа ти лише декілька ділянок. Тут у цьому контексті й треба згадати нашу письменницю Марка Вовчка, яка в ’’Народніх Оповіданнях” вказала на страхіття і несправедли вість кріпацтва та на душевну й моральну перевагу поневолених людей над їх поневолювачами. Звичайно, і перед Марією Вілінською-Маркович, як називалася справжнім іменем Марко Вовчок, порушувано питання кріпацтва на Сході Европи, але вона перша зуміла сягнути незвичайно глибоко в нутро людського нещастя українських селян і примусила всіх культурних людей жахнутися. Немає сумніву, що ’’Народні оповідання", які вперше видав Пантелеймон Куліш у грудні 1857-го року сприяли прискоренню скасування кріпацтва в російському царстві. 4 НАШЕ ЖИТТЯ, ЛЮТИЙ 1977 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top