Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
ВОСЕНИ ДУМИ ВЕСНЯНІ Катря Гуцал (З приводу 75-ліття Лени Бенцаль-Карпяк 16-й Відділ СУА в Міннеаполісі ушанував Її акторський та громадський труд) Тоді, коли більшість жінок майже ніколи не признається до свого справжнього віку, пані Лена гордовито відмічає свій ’’діямантовий ювілей”. — Богу дякувати, що дочекала, соромитися за це гріх! Усім, хто жив на західніх українських землях, ім’я Бенцалів було відоме. Мандрівний театр заїжджав у всі закутини, де тільки була можливість сіяти живе слово на рідній сцені. У театрі Стадника пані Лена в 1924 році (світлина) виступає як Маруся у драмі Старицького ”Ой не ходи Грицю”. Більше як чверть століття пізніше, з притаманним їй мистецьким відчуттям, від творює в повній красі знову Марусю. На "землі Гаявати” в Міннеаполісі, Міннесота, довелося ’’викре сати іскру" — творити акторів з осіб, які ніколи на сцені не бували. її завзятість, талант, витривалість будили до праці молодь і старших. Всі ми новопри булі кинулася "вогнем” у громадську працю. І як легко було в згоді гармонійно працювати! Мов на екрані, невсипущою працею виводила на сцену пані Лена п’єси, драми, комедії, ревю, веселі та чайні вечори з програмою, вишивані вечерниці тощо. Деякі з них врилися в пам’ять назавжди. Вона акторка і режисер, у драмі Старицького непере- вершена Маруся, головна "сваха” на весіллі в п’єсі Ольги Луцик "Князі гуцульських полонин”. Пані Лена одна із перших основниць 16-го Відділу. Крім сценічного мистецтва, вклала чимало труду в різних ділянках громадського життя. В молодечих організаціях Пласт та СУМА, в суботніх школах українознавства, в хорах церковних та громадських не боялася ніколи тяжкого труду. Закотивши рукави, ліпила й варила довгі роки ’’пироги", чи пак вареники, з чого значну суму пере дано на будову української католицької церкви в Міннеаполісі. Такий образ щирого труду пані Лени насвітлила голова Відділу мґр. М. Петришак. О. Ґамота присвятила їй вірш, в якому підкреслила, що "не змарнувала Ти свого життя”. К. Гуцал в алегоричнім порівнянні "Тричі жаль” назвала її жницею із "серпом-серцем” на рідній ниві. Від українських інженерів вітав Ювілятку тепло інж. С. Тисовський. Від ОПЛДМ промовляла В. Пакуляк, з’ясовуючи, яку працю й культурну місію виконав український театр на рідних землях. Видніли на стінах розміщені таблиці із світлинами з різних часів театрального життя пані Лени. Милим спомином поринули ми разом з посестрою Леною в ранню молодість. У той час, /7. Бенцапева в ропі Марусі в драмі "Ой не ходи Грицю”. Театр Й. Стадника. L. Bencal in the role of Marusia, from drama "Oy ne chody Hryciu” Theater of J. Stadnyk коли Україна змагалася в нерівнім бою за свою само стійність, молоденька наддніпрянська студентка зустрічається вперше з галицьким корифеєм сценічного мистецтва — Миколою Бенцалем. ’’Восени думи весняні взяли її на легкі крила... Линемо в царства чарівні... Мандрівка ця приємно-мила!” Розповіла нам посестра Лена про одружіння з Миколою, про їхнє спільне життя на рідній сцені... Згодом повіяло сумом, коли згадала болючу втрату найдорожчої людини — друга життя. Її втрата була втратою цілого українського народу. Микола Бенцаль не забутий! Не тільки в серці дружини Лени, але і в українських серцях на рідних землях. На вічний спочинок хтось приносить квіти.... опікується могилою, — вдячно згадує пані Лена. Сьогодні, хоч час спочити б по заслузі, наша посестра Лена й надалі ”з голосом солов’я” співає в церковному хорі, допомагає своєю працею у Відділі (заступниця голови та імпрезова референтка), вишиває та живе споминами в домі для старших. Просимо Всевишнього, щоб дозволив їй ще довго в здоров’ї прожити, Бога хвалити та нас радувати. На многі літа нашій посестрі Лені! Міннеаполіс, листопад 1976 НАШЕ ЖИТТЯ, ЛЮТИЙ 1977 9
Page load link
Go to Top