Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
МТ: Чи Марія Із Кларк Евенк» (Магу of Clark Avenue) — повість про дівчинку-українку, що зростає в американському оточенні, була першим Вашим твором із українською тематикою? Чи має вона авто біографічний характер? МГБ: Так, це перша моя книжка на українську тему. Чи вона — автобіографічна? Так і ні. Як дитина іміґрантів, я мала цю саму велику проблему, що й Марія: пробувати інтеґрувати мою українськість, що її я не могла і не бажала заперечувати, і мою зростаючу американськість, що оточувала мене і ставила свої вимоги. У моєму власному випадку роз в’язка цієї притаманної всім іміґрантам проблеми не була такою легкою і швидкою, як у випадку Марії. До сьогодні я часто свідома роздвоєння в моєму житті. Я думаю, що цього не було б, якби наша рідна країна була вільною і незалежною. Тоді я може не від чувала б такого до неї зобов’язання, як відчуваю тепер. Тоді мій вибір був би більш особистим і вільним від сторонніх чинників. А так... Деякі події в книжці базовані на автобіографічних деталях, але точніше було б сказати, що на основі деяких подій мого власного дитинства, шляхом містерійної творчої альхемії, я створила Марію та події, що їх вона пере жила. Люди часто не розуміють творчого процесу писання. Моя мама, наприклад, нарікала, що в Марії "багато помилок”. "Ти забула вже” — казала вона мені — ”це було не так”. Бо вона вважає, що книжка ця — автобіографічна. А воно трохи так, трохи ні. Ви самі — поет, ви це легко зрозумієте. М.Т. Так, я мала навіть подібний досвід із одним своїм нібито автобіографічним віршем. Це — здаєть ся мені — конфлікт між т.зв. життєвою і мистецькою правдою. На цю тему можна б багато говорити... Ми помітили, що в багатьох Ваших творах, зокрема у тих із близькою нам українською пробле матикою, головною темою є світоглядове дозрі вання доростаючого героя на тлі конфлікту двох світів: в Марії — конфлікт цей між старокраєвими традиціями батьківського дому й американським світом шкільного оточення, в Тітці Америці та в Дам’янових двох світах — між українським домашнім світиком та зрусифікованою дійсністю в сучасній Україні, в історичній повісті Берн, син Микули (Bern, Son of Mikula) між цивілізованим світом Києва і кочовим життям печенігів. Чи Ви схотіли б висловитися до цієї теми? Нам зокрема цікаво й приємно, що цей зудар двох світів Ви — як добрий психолог і як добрий майстер-белетрист — не змальовуєте упрощено, як чорно-білі контрасти, та що у Вас розв’язка подається звичайно у формі якоїсь синтези. МГБ: Справді виглядає, що я постійно займаюся проблемою "двох світів”. Але я не роблю цього свідомо, пляново. Стимулом до Берна, наприклад, була леґенда, що її я вичитала в київському літописі Ілюстрація роботи Я. Гніздовського до байки в перекладі Галун Блак Illustration to one of the translated tales by J. Hnizdovsky під роком 968. Цей хлопець, що його я пізніше назвала Берном, ожив просто із сторін літопису. Я просто почала ставити йому запитання: як це так, що він знав мову печенігів? що робив він у Києві? хто були його батьки? Відповіді на ці питання створили книжку. Я старалася відтворити точні деталі побуту середньовічного Києва... Багато творів в літературі займаються приватними світами. У Фолкльорі, як і в писаних творах, герой входить у чужий світ (можливо у своє друге ”я”), з допомогою мудрого дорадника, подорожує цим світом, а тоді повертається у наш світ, збагачуючи нас дарунком мудрости. Під свідомо — принаймні у моїм випадку — оповідач часто йде за таким взором. МТ: Котрий із Ваших творів вважаєте своїм найбільшим досягненням і чому? МГБ: Мені не легко вибрати книжку, що може вважатися моїм найбільшим досягненням, бо кожний твір ставив інші проблеми, що вимагали іншої роз в’язки. В Марії, наприклад, мені, здається, вдалося ввійти у світ дитини із більшим успіхом, як в інших книжках. Я думаю, що це можна сказати теж про мою книжку Тоні із міста духів (Tony of the Ghost Towns) Берн вимагав відтворення цілої доби, цілого суспільства. Це занурення в район минулого було справді містичним переживанням. В Тітці Америці я пробувала поділитись із читачем своїм великим чуттєвим переживанням повороту додому. Як із кожним великим почуттям — головне завдання тут викликати почуття і в читача, а це треба робити дуже скритими, посередніми методами. Тітка Америка була однією із найбільш успішних моїх книжок на книжковому ринку, отже виглядає, що це мені вдалося. МТ: Нашим читачам дуже подобалися Ваші прегарно видані переклади Українських народніх казок (Ukrainian Folk Tales). Що спонукало Вас зацікавитись народньою казкою? Чи плянуєте ще якісь видання з цієї ділянки? МГБ: Я від дитинства цікавилася народніми казками і фолкльором і далі продовжую досліджу вати цю ділянку. Передусім мене захоплює факт, що ці самі звичаї і ці самі казки зустрічаються по всьому світі. Фолкльор — це очищена суцільність людського досвіду і письменник повинен бути озна йомлений із цим фондом. Письменник є нащадком племінного казкаря і повинен бути свідомий тих магічних функцій, що зв’язані з цією ролею. Я переклала цілу двотомову збірку Івана Рудченка та значне число казок із збірки Драгоманова. На жаль, американський книжковий ринок, під сучасну пору, не сприймає такого матеріялу. В своїх пере- НАШЕ ЖИТТЯ, ЛИПЕНЬ-СЕРПЕНЬ 1976 11
Page load link
Go to Top